Numele binomial a fost determinat sub numele și curent valabil (2021) de marele savant suedez Elias Magnus Fries, de verificat în cartea sa Epicrisis systematis mycologici, seu synopsis hymenomycetum din 1838.[5]
Denumirea Gomphos salor a lui Otto Kuntze din 1891, bazând pe descrierea lui Fries[6] și variația a micologului francez Jacques Melot din 1985[7] sunt acceptate drept sinonime.
Alte încercări de redenumire nu sunt cunoscute.
Epitetul specific este derivat din cuvântul latin (latinăsalor=de culoarea mării),[8][9] datorită aspectului cuticulei.
Pălăria: cărnoasă are un diametru între 4 și 10 cm, este la început boltită emisferic cu marginile răsucite înspre interior, dar devine în scurt timp convexă și apoi plată, nu rar cu un gurgui turtit central. Cuticula este netedă și unsuroasă până tare mucoasă. Coloritul, pentru mult timp viu albastru-violet, pălește cu avansarea în vârstă, căpătând și pete ocru-gălbuie, ocru-brune sau ocru-măslinii, mai ales spre vârf.
Lamelele: sunt destul de subțiri și aglomerate, puțin bombate, intercalate și bifurcate precum aderate la picior, fiind învăluite la început de o cortină albastru-liliacee, rest al vălului parțial care se ține pentru o anumită perioadă, devenind atunci gri-măsliniu cu nuanțe gălbuie. Coloritul, mai întâi albastru-violet, se schimbă cu avansarea în vârstă, devenind gri-brun, la bătrânețe ruginiu.
Piciorul: de 5-12 cm lungime și de 1-1,5 cm lățime este solid, mai mult sau mai puțin cilindric cu baza în formă de măciucă de până la 3 cm grosime și plin pe dinăuntru. Suprafața netedă este lipicioasă și lucioasă, în partea de jos adesea chiar mucoasă. Coloritul este albicios până slab violet-albăstrui. Nu are un inel veritabil, dar poartă un cordon subțire ocru-brun, rest al vălului parțial.
Carnea: compactă este albicioasă, în tinerețe direct sub cuticulă albastră, mai târziu slab gri-brună cu nuanțe puternic albăstruie în picior. Se decolorează adesea de abia după tăiere. Mirosul este neremarcabil și gustul blând.
Caracteristici microscopice: are spori ocru-gălbui, rotunzi, verucoși, cu un apicol și un diametru de 7-9 microni. Pulberea lor este ruginie. Basidiile clavate cu 4 sterigme fiecare măsoară 30-35 x 7-10 microni. Cistidele (elemente sterile situate în stratul himenal sau printre celulele din pielița pălăriei și a piciorului, probabil cu rol de excreție) de aceiași dimensiune au forma de măciucă cu vârfuri rotunjite. Cleme sunt prezente.[10]
Reacții chimice: carnea se decolorează cu fenol brun.[11]
Prin gustul precum mirosul său imperceptibil, bureții nu se potrivesc foarte bine pregătiți singur. Dar prin carnea lor ferma se oferă ca adăugare la mâncăruri cu alte ciuperci, în primul rând cu hribii. Pentru alți consumatori, buretele este predestinat pentru prepararea în legătură cu legume fine, asemănător hreanului pădurii[32] sau adăugați la jumări de ou, omletă precum sufleu.[33]
Otto Kuntze: „Revisio generum plantarum:vascularium omnium atque cellularium multarum secundum leges nomenclaturae internationales cum enumeratione plantarum exoticarum in itinere mundi collectarum”, vol. 2, Leipzig 1891, p. 854
Johann Gottfried Haas: „Vollständiges lateinisch-deutsches und deutsch-lateinisches Wörterbuch”, vol. 1, Editura August Schumann, Ronneburg și Leipzig 1808, p. 552
Erich Pertsch: „Langenscheidts Großes Schulwörterbuch”, ed. a 13-ea, Editura Langenscheidt, Berlin, München, Viena, Zürich, New York 1999, p. 1063, ISBN 3-468-07202-3
Renate & Wilhelm Volk: „ „Pilze erkennen und delikat zubreiten“, Editura Ulmer, Stuttgart 1999, p. 126, 131, 146, ISBN 3-8001-3656-2
Bruno Cetto: „I funghi dal vero”, vol. 1-7, Editura Arte Grafiche Saturnia, Trento 1976-1993 (pentru cercetarea în total)
Rose Marie Dähncke: „1200 Pilze in Farbfotos”, Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
Christian Deconchat, Jean-Marie Polèse: „Champignons: l'encyclopédie”, Editura Éditions Artémis, Chamalières 2002, ISBN: 2-84416-145-6
Ewald Gerhard: „Der große BLV Pilzführer“ (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
Hans E. Laux: „Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
Marcel Locquin: „Petite flore des champignons de France: Agarics, bolets, clavaires”, Editura Presses universitaires de France, Paris 1956
Meinhard Michael Moser în Helmut Gams: „Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas” ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983