norsk lyriker, skjønnlitterær og prosaforfatter From Wikipedia, the free encyclopedia
Jarl André Bjerke (1918–1985) var en norsk forfatter, gjendikter, lyriker og sjakkspiller som ble toneangivende i etterkrigstidens norske litteratur- og språkdebatt, henholdsvis som forkjemper for tradisjonell verseform og riksmålssaken.
André Bjerke | |||
---|---|---|---|
![]() André Bjerke i 1958 Foto: Klaus Forbregd / NTNU Universitetsbiblioteket | |||
Født | Jarl André Bjerke 30. jan. 1918[1][2] ![]() Grefsen (Aker)[1] | ||
Død | 10. jan. 1985[2]![]() Oslo (Norge) | ||
Beskjeftigelse | Lyriker,[3] oversetter, manusforfatter, skribent, novelleforfatter, sjakkspiller, prosaforfatter,[3] dramatiker[3] | ||
Ektefelle | Henny Moan (1959–1972)[4] Gerd Granholt (1972–1985)[4] Mette Brun (1946–1956)[4] | ||
Far | Ejlert Bjerke | ||
Mor | Karin Bjerke | ||
Barn | Vilde Bjerke | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Gravlagt | Vestre gravlund | ||
Morsmål | Riksmål | ||
Språk | Riksmål, norsk, tysk, fransk | ||
Utmerkelser | 7 oppføringer
Bastianprisen (1958)
Norsk kulturråds oversetterpris (1972) Riksmålsforbundets litteraturpris (1963) Rivertonklubbens ærespris (1973) Oslo bys kulturpris (1980) Lytterprisen (1967) Ridder av St. Olavs Orden (1983) | ||
Pseudonym | Bernhard Borge | ||
Debut | Syngende jord | ||
Debuterte | 1940 | ||
Aktive år | 1940–1983 | ||
IMDb | IMDb | ||
Han debuterte i 1940 med diktsamlingen Syngende jord, som ble antatt av Aschehougs konsulent Arnulf Øverland. Han var meget produktiv og allsidig og har skrevet dikt både for barn og voksne, kriminalromaner under pseudonymet «Bernhard Borge», essays og sakprosa, blant annet om språk. Bjerke var ivrig riksmålstilhenger og var aktiv i Riksmålsbevegelsen i en årrekke, blant annet som redaktør av bevegelsens tidsskrift Ordet. Han har også oversatt og gjendiktet både dramatikk (av Shakespeare, Molière, Goethe og Racine, musikalen My Fair Lady), lyrikk (av Rudyard Kipling, Dorothy Parker og Edgar Allan Poe) og prosa (av Hermann Hesse, Heinrich Heine og Karen Blixen).[5][6]
André Bjerke var sønn av forfatteren Ejlert Bjerke og Karin Bjerke, født Svenson, og fetter av forfatteren Jens Bjørneboe.[7]
Han var gift tre ganger, med Mette Brun fra 1946 til 1956, med skuespilleren Henny Moan fra 1959 til 1972 og med Gerd Granholt fra 1972.[8][9] I første ekteskap ble han far til psykiateren Espen Bjerke (f. 1947)[10] og til læreren Tone Bjerke (f. 1950), som var gift med Jan Pahle og siden med Olav Bjørshol, Ari Behns far.[11] I ekteskapet med Henny Moan ble han far til kunstneren Vilde Bjerke (f. 1960), som etter bruddet mellom Bjerke og Moan ble stedatter av Ole Paus fra 1973, og som debuterte som tekstforfatter som 13-åring i 1973 med sangen «Blomsten» på sistnevntes plate Blues for Pyttsan Jespersens pårørende. Vilde Bjerke har særlig jobbet med formidling av farens forfatterskap; hennes halvbror Sole Paus er selv halvbror av komponisten Marcus Paus som har satt musikk til mange av Bjerkes dikt.[12]
Et viktig tema i Bjerkes produksjon, som er spesielt fremtredende i hans diktsamlinger, er hans evige lengsel etter barndommen. Dette ser man tydelig blant annet i diktet Tapt paradis (i diktsamlingen Syngende jord (1940)), som handler om hans voksne møte med sin barndoms have.
André Bjerke utga sytten essaysamlinger. De omhandlet i all hovedsak kunst og kultur, hovedsakelig litteratur og språksaken, hvor Bjerke inntok et tydelig standpunkt mot samnorsk og bokmål. Noe av denne essayistikken har også filosofiske innslag.[13]
Et annet tema er humorens stilling i Norge. Hvis man brukte humor, ble man ofte sett på som mindre seriøs. Bjerkes kritikk av denne holdningen ser man blant annet i novellen Dikteren, rusen og alvoret (utgitt som hørespillmanus i tidsskriftet Ordet nr. 10, 1953, omarbeidet til novelle i boken Tryllestaven, 1961). Bjerke sto også, ved siden av Odd Eidem og Carl Keilhau, bak de såkalte «bakvendte familiebøkene», som var satiriske parodier på oppslagsverk.[7]
Bjerke er en av Norges mest fremtredende kriminalforfattere gjennom tidene. Han skrev sine kriminalromaner under psevdonymet Bernhard Borge. Hans debutroman Nattmennesket kom i 1941 og var inspirert av psykoanalysen. Psykoanalysen var meget aktuell i Norge i 1930-årene. I 1942 utkom hans mest kjente roman: De dødes tjern. Den ble filmatisert i 1958 under regi av Kåre Bergstrøm, og Bjerke spilte selv en av rollene, Jon Mørk, i filmen og hans kone Henny Moan spilte Liljan Werner. Bjerke selv ble imidlertid mer opptatt av såkalt irrasjonelle og okkulte fenomener, noe som blant annet avspeiler seg i at han i filmversjonen spiller en talsmann for overnaturlige fenomener. Døde menn går i land (1947) er en meget spennende kriminalgrøsser. Skjult mønster (1950) er en psykoanalytisk kriminalroman.
Han skrev også rim og vers for barn og ga ut flere barnebøker. Et av dem begynner slik:
I landet Miramarmora
var Farao på ferie
hos farmora og mormora.
En morgen klatret mormora
til Farao i furua,
og så begynte moroa.Farao på ferie
I tillegg ga han i 1959 ut en ABC-bok, André Bjerkes ABC, som brukes bl.a. i steinerskolene.
Han var en av initiativtakerne til Det Norske Akademi for Språk og Litteratur, formann i Forfatterforeningen av 1952 fra 1961 til gjenforeningen med Den Norske Forfatterforening i 1966. Bjerke overtok redaksjonen av Riksmålsordlisten etter Arnulf Øverland. I tillegg var han redaktør for tidsskriftet «Ordet» 1950–66. Han utga også en rekke bøker om emnet, som Sproget som ikke vil dø, Dannet talesprog og Babels tårn. Innleggene begrenset seg ikke til prosa, men fikk også uttrykk i satiriske dikt som Tre og tredve («(En riksmåls-regle, tilegnet norske skolebarn – i håp om at de vil erte sin norsklærer med den.)»
En underskjønn prinsesse
i all sin silkestas
gikk morgentur i gresset.
(Det heter ikke gras!)
Og tre og tredve terner,
de fulgte også med.
(Det heter tre og tredve
og ikke tretti tre!)
Men hør! Det kom visst noen
til kongeslottet nu,
for hovtramp lød på broen.
(Det heter ikke bru!)
[..]
Prins Klim av Baldakien!
Prinsessen kjente ham.
Han trådte frem på stien.
(Det heter ikke fram!)
[...]
Hun var et par og tyve,
og han en gammel narr.
(Det heter par og tyve og ikke tjue par!)Fra Tre og tredve av André Bjerke
Bjerke skrev også hørespill, og flere av hans romaner og noveller har blitt dramatisert for NRK, deriblant novellen Tryllestaven, som ble tilrettelagt for radio på 1960-tallet.
Sammen med Odd Eidem skrev Bjerke flere komiske skuespill, og av disse ble Tror du jeg spøker oppført i København og Ålborg i 1953.
Bjerke var en ivrig foregangsmann for fjernsynet. Han var med i prøvesendinger på slutten av 1950-tallet og dukket stadig opp i fjernsynsruten i løpet av 1960- og 1970-årene. TV-serien Streiftog i Grenseland (1971–1972), som han spilte inn sammen med Harald Tusberg, ble planlagt som syv programmer, mens det til slutt ble seks. Serien omhandlet blant annet parapsykologiske fenomener og alternative behandlingsmetoder av sykdom. Et program handlet om sjøormen i Loch Ness. Serien vakte stor oppsikt, og Tusberg mente i sin bok Litt av et liv! at det var første gang et fjernsynsselskap noe sted tok for seg hele rekken av okkulte fenomener. (Tusberg, s. 218). Han var en dreven sjakkspiller og hadde sjakkprogrammer i både radio og fjernsyn. Bjerke deltok selv i flere sjakkturneringer i 1950-årene.
Våren 1981 ble Bjerke henvist til å bruke rullestol etter et hjerneslag.[14]
Det drømmer et regn mot ruten,
en stille, unnselig larm
av vannet som varsomt lister
seg ned langs min vinduskarm.
Han gikk bort 10. januar 1985.
Vilde Bjerke, hans datter (som flere av hans mest kjente barnevers er skrevet til), ga i 2002 ut erindringsboken Du visste om et land. Om min far André Bjerke.
Tro ikke mørket når lyset går ned
i skumringens fang.
Alltid er det på jorden et sted
soloppgang.Fra På jorden et sted
På innspillingen André Bjerke og Claes Gill leser egne dikt (1987) leser Bjerke flere egne tekster; «Med åtte roser», «Ordet», «Trosartikler», «Oppdragerferden», «Kjerringa mot strømmen», «En handelsreisendes liv (Søren Sørpå)», «Den hemmelige sommer», «Død mann rider», «Bruddstykke av et rimbrev», «Hva Vilde kan», «I dukkehuset», «Farao på ferie», «Pyramiden», «Ballonger som flyr», «Tre rare katter», «Fru Kobros hubro», «Fru Nitters datter» og «Bedrøvet fugl». På albumet Jeg har mitt hjerte i Oslo (1979) kan man også høre Andre Bjerke fremføre «Oslo-Prolog».
Flere komponister har tonesatt dikt av Bjerke, blant dem er Faun, med Bjerkes datter Vilde, som har gitt ut albumene Faun - en musikalsk reise i André Bjerkes diktning (2001), Spåmannskunst (2004), Pjolter (2006) og samlealbumet Noen av de beste (2009). Finn Kalvik har benyttet seg av tekstene til Bjerke på flere sanger som «Måken» på albumet Tusenfryd og grå hverdag (1971) og på Bjerke / Hagerup / Kalvik (2007) hvor sangene «Oslohøst», «Minuttene», «Byen», «Veslefrikk med fela» og «Holger Trubadurs vise» er med.
I 2004 ga Karoline Krüger ut albumet De to stemmer, der hun fremførte 17 sanger som er tonsatte dikt av André Bjerke. I 2018 kom albumet En hellig, alminnelig lek – sanger til dikt av André Bjerke med Julie Kleive, Joachim Kwetzinsky og Marcus Paus. Også flere andre har gitt ut sanger med tekster av Bjerke, deriblant Lars Mjøen, Eli Rygg og Tore Magnus Pettersson.
NRK Radioteaterets produksjon av et hørespill basert på romanen Døde menn går i land ble utgitt på CD i 2002.
Hans mest kjente oversettelser og gjendiktninger (oversettelsesår i parentes):
Knut Nærum har gitt ut tre bøker som er parodier på André Bjerkes kriminalromaner:
Riksmålsforbundet har montert et bronserelieff av Bjerke utenfor Schøningsgate 25 i Oslo, hvor dikteren bodde store deler av sitt liv. Avdukingen skjedde i 1997.
Boken Spillet i mitt liv (1968, 1975) ble i 1999 kåret til århundrets beste norske sjakkbok av «Sjakktuelt» på sjakk.no.[19]
I 2004, under Bok i Sentrum, kom De dødes tjern på andreplass i en kåring av Norges beste kriminalroman. Jo Nesbøs Rødstrupe vant, med Bjerkes roman tett bak.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.