Loading AI tools
місто в Одеській області, адміністративний центр Ізмаїльського району. Утворює окрему Ізмаїльську міську громаду З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Ізмаї́л — місто в Одеській області України, адміністративний центр Ізмаїльського району, колишній центр Ізмаїльської області. Являє собою окрему Ізмаїльську міську громаду. Відстань до Одеси становить понад 200 км і проходить автошляхом E87, із яким збігається М15. Друге найбільше місто області за кількістю населення — понад 70 000 осіб.
Ізмаїл | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
| |||||||||
Основні дані | |||||||||
Країна | ![]() | ||||||||
Область | ![]() | ||||||||
Район | ![]() | ||||||||
Громада | Ізмаїльська міська громада | ||||||||
Код КАТОТТГ: | UA51080030010072039 | ||||||||
Засноване | 1589 | ||||||||
Перша згадка | 1589 (435 років)[1] | ||||||||
Статус міста | з 1830 року | ||||||||
Населення | ▼ 69 932 (на 01.01.2022) | ||||||||
Площа | 53,5[2] км² | ||||||||
Густота населення | 1347 осіб/км² | ||||||||
Поштові індекси | 68600—633 | ||||||||
Телефонний код | +380-4841 | ||||||||
Координати | 45°21′29″ пн. ш. 28°50′44″ сх. д.H G O | ||||||||
Висота над рівнем моря | 28 м | ||||||||
Водойма | Дунай | ||||||||
Назва мешканців | ізмаї́лець, ізмаї́лка, ізмаї́льці | ||||||||
Відстань | |||||||||
Найближча залізнична станція | Ізмаїл | ||||||||
До обл./респ. центру | |||||||||
- залізницею | 280 км | ||||||||
- автошляхами | 240 км[3] | ||||||||
До Києва | |||||||||
- фізична | 581[4] км | ||||||||
- автошляхами | 697 км | ||||||||
Міська влада | |||||||||
Адреса | 68600, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Ізмаїл, просп. Незалежності, 62 | ||||||||
Вебсторінка | Ізмаїльська міськрада | ||||||||
Міський голова | Абрамченко Андрій В'ячеславович | ||||||||
|
Розташований на півдні області, на лівому березі річки Дунай (простягнувся на 13 км уздовж Кілійського гирла), за 80 км від берега Чорного моря. З протилежного берега Дунаю навпроти міста знаходиться румунське село Плауру. Протяжність з півночі на південь — 7,3 км, із заходу на схід — 6,2 км[5]. У місті діє управління однойменного прикордонного загону ДПСУ та пункт контролю на кордоні з Румунією Ізмаїл-Плауру.
Ізмаїл лежить на півдні Буджацької рівнини у межах однойменного степового регіону. Середня висота міста над рівнем моря — 28 метрів, а найменша — 12 метрів над рівнем моря (берег Дунаю). Попри велику кількість природних водойм навколо Ізмаїла основним джерелом водопостачання тут є артезіанські свердловини.[5]
Місто знаходиться у східноєвропейському часовому поясі.
Ізмаїл знаходиться у південній зоні помірного клімату: спекотне, посушливе літо та помірно холодна зима. Період активної вегетації тут припадає на період з 15 квітня по 20 жовтня[5].
Найтепліший місяць — липень з середньою температурою 22,6 °C (72,7 °F). Найхолодніший місяць — січень, з середньою температурою -1,5 °C (29,3 °F).[6]
Клімат Ізмаїла | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Показник | Січ. | Лют. | Бер. | Квіт. | Трав. | Черв. | Лип. | Серп. | Вер. | Жовт. | Лист. | Груд. | Рік |
Абсолютний максимум, °C | 17,1 | 23 | 27,6 | 31,2 | 38,7 | 37,8 | 40,1 | 38,8 | 35,9 | 32,2 | 25,5 | 19,9 | 40,1 |
Середній максимум, °C | 2,3 | 4,1 | 9 | 16,1 | 22,3 | 26 | 28,5 | 28,2 | 23,5 | 17 | 10,1 | 4,4 | 16 |
Середня температура, °C | −1,5 | −0,1 | 4,1 | 10,6 | 16,6 | 20,4 | 22,6 | 21,9 | 17,1 | 11,2 | 5,9 | 0,8 | 10,1 |
Середній мінімум, °C | −4,8 | −3,6 | 0 | 5,5 | 10,9 | 14,6 | 16,5 | 15,7 | 11,4 | 6,3 | 2,2 | −2,4 | 6,1 |
Абсолютний мінімум, °C | −25,4 | −24,1 | −19 | −10,6 | 0 | 5,6 | 9,1 | 3,6 | −3,3 | −8,9 | −17,6 | −20,8 | −25,4 |
Годин сонячного сяйва | 55,8 | 109,2 | 179,8 | 225 | 300,7 | 354 | 328,6 | 310 | 219 | 155 | 60 | 86,8 | 2383,9 |
Норма опадів, мм | 31.2 | 33.4 | 28.7 | 35.3 | 45.2 | 57.5 | 48.8 | 37.9 | 39 | 27.9 | 37.8 | 35.9 | 458.8 |
Днів з опадами | 13,8 | 10,8 | 9 | 8,5 | 7 | 6,3 | 3,9 | 2,8 | 8,8 | 7,5 | 11 | 12,1 | 101,5 |
Днів з дощем | 6 | 6 | 10 | 14 | 13 | 13 | 10 | 8 | 8 | 9 | 10 | 8 | 115 |
Днів зі снігом | 9 | 9 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 6 | 32 |
Вологість повітря, % | 81.1 | 73.5 | 70.8 | 67.2 | 61.7 | 60.9 | 58.9 | 60.7 | 70.5 | 74.1 | 81.7 | 79.1 | 70 |
Джерело: Weatherbase |
Ізмаїл стоїть на місці, де в IV—V сторіччях знаходилась грецька колонія Антиофілас[7].
Дослідники новоісторичного періоду міста — професори Мехмет Тютюнджі та Андрій Красножон — зазначають, що перше «селище на переправі Ісмаїл» зафіксовано в архівних документах 1543 року, невдовзі було зруйноване; друга спроба датована 1560-м, проте його теж зруйновали молдовани[8].
У місцевому історико-краєзнавчому музеї є точна копія указу султана Османської імперії Мурада ІІІ, що стосувався заснування Ізмаїла,[8] — грамота від 14 листопада 1589 року про надання у власність Мехмеду Хабіші-азі обширних земель у пониззі Дунаю. У документі міститься доручення третьому за ієрархією чиновнику османської Порти — впорядкувати переправу «у місцевості „Ісмаїл Гедічі“ та заснувати поблизу місто й пристань»[8]. Протягом кількох років Мехмед Хабіші-ага на виконання волі султана облаштував переправу, а також збудував поряд із нею на пологому березі річки невеличке укріплення, а також пристань, верф і мечеть[8].
За тодішніми традиціями місто було назване на честь засновника — Мехмедабад. Проте смерть Хабіші-аги у 1591 році призвела до того, що пов'язаний з його іменем топонім «Мехмедабад» не прижився — уже на початку XVII століття остаточно закріпилась назва «Ісмаїл»[8].
За словами професора Красножона згадки про існування тут слов'янського поселення під назвою «Сміл» не підкріплені фактами. Хоча такий топонім зустрічається на деяких старовинних мапах (близько 360 року римський картограф Касторій позначив Сміл на своїй карті[9]), але насправді він походить від турецької назви[8].
Після Бухарестського мирного договору, 26 жовтня 1812 р. Ізмаїл отримав статус міста і назву «Тучков» на честь коменданта фортець Бессарабії генерал-майора Сергія Тучкова[10]. Назву Ізмаїл місту повернули 1856 року[11].
До складу міської ради входять 50 депутатів, котрих раз на 5 років обирають мешканці міста.
З 2010 року в міській раді були представлені 7[lower-alpha 1] політичних сил: Партія регіонів (заборонена), партія «Сильна Україна», Комуністична партія України (заборонена), партія «Руський блок» (заборонена), Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина», партія «Фронт Змін», Партія промисловців і підприємців України.
VII скликання депутатів було представлено лише двома партіями: БПП (58,9 %, 28 депутатів) та Опозиційним блоком (15 %, 8 депутатів)[17][18]. Єдиною фракцією в Ізмаїльській міськраді тоді стала Фракція партії "Блок Петра Порошенка «Солідарність»[19].
Після місцевих виборів 2020 року абсолютну більшість у міськраді отримала партія «Слуга народу»: 29 депутатів з-поміж 38, решта місць відійшла ОПЗЖ[20].
У 1810—1811 рр. генералом Тучковим при фортеці був заснований посад, населений переважно болгарами. До кінця 1813 року тут налічувалося 6000 жителів, а 1817 року кількість населення зросла до 9000.
1856-го у місті проживало 30,6 тисяч осіб.
У 1892 році у місті мешкало 31171 особа (17461 чоловік і 13710 жінок)[21].
За даними перепису населення 1897-го року населення міста становило 22 295 осіб. З них 8 271 осіб або 37,10 % вказали, що розмовляють українською мовою, 7 797 осіб або 34,97 % — російською, 2 736 осіб або 12,27 % — єврейською, 1 589 осіб або 7,13 % — румунською, 936 осіб або 4,20 % — болгарською, 503 осіб або 2,26 % — грецькою, 463 осіб або 2,07 % — іншою[22].
У 1918—1930 рр. через безробіття, голод, хвороби та щорічне зростання смертності населення в Ізмаїлі скоротилося до 26 тисяч мешканців станом на 1931 рік. З міста емігрувало до СРСР та інших країн 13 % жителів.
За переписом 1931 року у місті жило 26 123 особи, а за розрахунками 1937 року населення становило вже 26 669 жителів, природний приріст склав 546 осіб, або 2,1 %[13].
Станом на 1 січня 1941 року 25 823 осіб.
На рубежі 1983—1984 рр. в Ізмаїлі проживало 87 тис. осіб (30 національностей). 1990 року чисельність населення становила 94,1 тис. жителів.
На початку 2000-х у місті налічувалося 84,8 тис. мешканців (перепис 2001 року). Національний склад: росіяни — 43,7 %, українці — 38 %, болгари — 10 % і молдовани — 4,3 %.
У 2012 році населення міста становило 73 тис. мешканців[24].
У місті розташований головний офіс Українського Дунайського пароплавства (засноване 1944 року) і морський порт. Ізмаїл — найбільший український порт на Дунаї, який складається із трьох вантажних районів та одного пасажирського.
Також у місті базується державне підприємство водних шляхів «Устьдунайводшлях», котре брало участь у таких державних проєктах, як будівництво глибоководного судноплавного каналу «Дунай — Чорне море», розширенні підхідного каналу Дніпро-Бузького морського торгового порту тощо.
Ізмаїльський судноремонтний завод свою офіційну історію веде з 15 липня 1947 року, хоча судноремонтні майстерні міста були перейменовані лише у 1954 році. 2009 року підприємство було приватизоване і розділене на дві частини: ВАТ "Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» та ТОВ "Судноремонтне підприємство «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС». На сьогодні про діяльність заводу за профілем відомо небагато.
Завод ТОВ «Ізмаїльська виробничо-комерційна фірма Істр» виробляє оцинкований посуд, металічні вироби будівельного призначення та інші товари народного споживання з 1955 року.
З 1964 році у місті працює целюлозно-картонний комбінат.
Ізмаїльський олійноекстракційний завод, що використовував цехи колишнього гіганта оборонної промисловості — заводу «Еталон» s спеціалізувався на переробці олійних культур, а також гуртової торгівлі продуктами такої переробки, працював упродовж 2003—2017 років[25].
Окрім цього, наявна харчова промисловість.
Навесні 2022 року міська рада виділила місце для нового зерноперевалочного комплексу компанії «Нібулон»[26], який запрацював у вересні того ж року[27], у планах розширення можливостей філії[28].
У 1996 році був підписаний договір про співпрацю та взаємодію між містами Добрич та Ізмаїл. У 2001 році договір був продовжений[29].
31 серпня 2016 року міськрада підтримала вступ до Асоціації транскордонної співпраці «Єврорегіон „Нижній Дунай“». Повноцінне членство заплановане на 2017-й[30].
Географічне розташування між гирлами Дунаю, Дністра та Чорним морем усього регіону в цілому та міста зокрема сильно ускладнює транспортну комунікацію з рештою країни.
Станція зараз є кінцевим пунктом 90-кілометрової неелектрифікованої залізничної гілки Арциз — Ізмаїл, що перебуває у підпорядкуванні Одеської залізниці. У місті розташована залізнична станція, діє зал очікування та каса у вокзалі.
Призначено пасажирський потяг з Києва (щоденно)[31][32].
У листопаді 2021 року відновлено курсування окремого дизель-потяга до Одеси[33]. 2022-го не курсував з міркувань безпеки у період з 2 по 9 березня[34], а 26-28 квітня[35][36] та з 17 травня — через пошкодження у результаті обстрілів мосту через Дністровсько-Цареградське гирло[37].
В місті розташований аеропорт «Ізмаїл», який з 2010 року законсервовано на невизначений термін[38]. У червні 2014 року Одеська обласна рада продовжила консервацію аеропорту ще на чотири роки[39].
Дістатися до Одеси та інших міст України суходолом можливо лише транзитом через Молдову. Відстань до обласного центру автошляхом E87 через автомобільний міст у Маяках становить 239 км, через комбінований міст понад гирлом Дністра у Затоці, використовуючи Н33 — 260 км.
Автодороги М15 Т 1607 Т 1631 сполучають місто з іншими населеними пунктами півдня області.
У місті діють близько 25 маршрутів автобусів і таксі. Є приміське автобусне сполучення. З 19 лютого 2015 року вартість проїзду у маршрутних таксі міста складала 4 гривні[40], з вересня 2018 року — 7 гривень[41]; у грудні 2021-го зросла до 10[42], а за півроку — до 15 гривень[43].
Ізмаїл не має громадського електротранспорту. За радянських часів були плани запустити тролейбусну лінію у випадку, якщо населення міста перевищить 100 тисяч осіб.
У місті є музей Олександра Суворова, розташований в центрі міста і відділ музею — Діорама «Штурм фортеці Ізмаїл», що розташований в Малій мечеті на території Фортеці. Музей був закритий на ремонт з 2004 по 2009 рік. Знову відчинений для відвідувачів у 2009 році.
Також є картинна галерея, Палац культури ім. Т. Г. Шевченка, краєзнавчий музей, меморіальний парк-музей «Фортеця». Працює «Спілка художників Ізмаїла».
У будівлі Управління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» працює музей історії пароплавства і Дунайського судноплавства.
У 2020-х запрацював музей мініатюр, де відвідувачі можуть побачити точні копії історичних споруд міста. Його ініціаторами стали Валерій Пастернак та Віктор Нікітенко, які почали створювати копії втрачених і зруйнованих у різний час будівель міста. Першою мініатюрою музею стала Ізмаїльська фортеця, довкола якої утворилося сучасне місто. Одна з робіт — острів Зміїний з храмом Ахілла, що височів над морем за античних часів. В середньому музей виготовляє 3–4 мініатюри із каменю на рік. Їх виставляють не лише в приміщенні, а й на відкритому повітрі[44].
Заклади освіти:
З 1945 року в місті існує музична школа.
На початку червня 2015 року у місті вперше пройшов Парад вишиванок[45].
Загалом на території міста налічується 19 парків та скверів[46]
Назва | Дата встановлення | Розташування | Фото | Джерело |
---|---|---|---|---|
Монумент героям | 30 травня 1930 року | Російське військове кладовище, Фортеця Ізмаїл 45.339395° пн. ш. 28.814428° сх. д. | ![]() | [52] |
Пам'ятник Тарасу Шевченку | 1945 7 жовтня 2014 року (реконструкція) | проспект Незалежності, поблизу БК ім. Шевченка 45.345182° пн. ш. 28.835299° сх. д. | ![]() | |
Пам'ятник капітану Платону Семенюку | 26 серпня 1985 року | сквер кап. Семенюка 45.344178° пн. ш. 28.826113° сх. д. | ![]() | [53] |
Пам'ятник морякам Дунайської військової флотилії | 30 липня 1967 року | парк Дружба народів 45.332892° пн. ш. 28.833049° сх. д. | ![]() | [53] |
Пам'ятник воїнам-афганцям | 9 травня 1995 року | Міський сад 45.341017° пн. ш. 28.833253° сх. д. | ![]() | [54] |
Пам'ятник Христо Ботеву (бюст) | 20 березня 1978 року | вул. Рєпіна, поблизу ІДГУ 45.360554° пн. ш. 28.818886° сх. д. | ![]() | [55] |
Пам'ятник Миколі Глущенку (бюст) | 1984 | проспект Незалежності, поблизу картинної галереї 45.337415° пн. ш. 28.833403° сх. д. | [56] |
Назва | Дата встановлення | Дата демонтажу | Колишнє розташування | Фото | Примітка | Джерело |
Пам'ятник Фердинанду I | 1927 | 1945 | Біля будівлі Покровського собору на проспекті Незалежності | ![]() | Зруйнований по приході до влади комуністів. На його місці встановили пам'ятник Олександру Суворову | [57] |
Пам'ятник Леніну | 22 квітня 1986 | 12 лютого 2016 року | перед будівлею міськвиконкому на проспекті Незалежності | ![]() | Демонтований у рамках декомунізації. Станом на початок лютого 2016-го був найбільшим в області | [58] |
Пам'ятник Леніну | 1953 | 17 лютого 2016 року | Ленінський сквер | Демонтований у рамках декомунізації. | [59] | |
Пам'ятник Суворову (скульптор Борис Едуардс) | 26 серпня 1945 | 1 грудня 2022 року | проспект Незалежності, поблизу собору | ![]() | Рішення ухвалено у листопаді 2022 року, має бути перенесений до міськуправління водопровідно-каналізаційного господарства[60] | [61][62] |
Пам'ятник Сергію Тучкову | 1 жовтня 1997 року | 11 червня 2024 року | проспект Незалежності, навпроти картинної галереї 45.337504° пн. ш. 28.833923° сх. д. | ![]() | [63] |
У 1751—1789 рр. Ізмаїл був резиденцією браїльського митрополита Константинопольського патріархату.
22 липня 1922 року Синод Православних церков Румунії створив у Кишинівській архієпархії дві нові єпархії: Хотинську та Аккермансько-Ізмаїльську, котрі існували до 1944. Щоправда, резиденцією останньої визначили місто Четатя-Албе (сучасний Білгород-Дністровський)[64].
Нині переважна більшість вірян міста — православні РПЦвУ. Зокрема, РПЦвУ належить візитівка міста — Свято-Покровський кафедральний собор. Окрім нього, в Ізмаїлі до Одеської єпархії УПЦ МП входять церква Святих Костянтина й Олени, церква Святих Жон-Мироносиць, Свято-Миколаївський та Успенський монастирі та Свято-Різдво-Богородична церква. Останній є єдиним храмом, де освячується шлюб між православними та старообрядцями.
Також у місті діє старообрядницька Свято-Миколаївська церква, підпорядкована Одесько-Ізмаїльському благочинню Вінницько-Одеської єпархії.
Римсько-католицький костьол Непорочного зачаття (Білгород-Дністровський деканат Одесько-Сімферопольської дієцезії), що знаходиться неподалік від центру міста, приймає також протестантів та вірних греко-католицького обряду[65].
До 60-х років минулого сторіччя тут існувала Вірменська церква Сурб Геворг (Святого Георгія)[66].
16 вересня 2018 року в Ізмаїлі створено нову парафію УГКЦ[67].
Фільми, знімання яких проходило в Ізмаїлі, або дія яких відбувається в місті:[69]
З 1998 року у місті проводиться щорічний Відкритий міжнародний турнір з боксу пам'яті Олександра Суворова, організований Федерацією боксу Одеської області[70].
У 1994 році створено клуб Шотокан карате-до «S-Campo». Відтоді тут підготовлено 8 майстрів спорту (чорний пояс), 1 майстер спорту міжнародного класу, 29 кандидатів у майстри спорту з карате. Вихованці клубу брали участь у чемпіонатах України, Європи та світу.
Починаючи з 1969 року у місті не було футбольної команди, яка б представляла його у професійних змаганнях. Наразі в Ізмаїлі є лише один аматорський клуб, що знаходиться під патронатом міського голови.
Уродженцем міста є воротар Олександр Лавренцов, котрий станом на 2015 рік працював тренером молодіжної команди одеського Чорноморця.
Семінар з єдиноборств для бессарабських спортсменів бойових мистецтв у березні 2019 року провела зірка Голлівуду Синтія Ротрок. Заходи проходили в Ізмаїльському державному гуманітарному університеті. Організатори — Всесвітня Організація Шин Карате, Союз Фуллконтакт Карате України за підтримки громадської організації «Центр розвитку Бессарабії».[71]
У місті є стадіон — Центральний стадіон Українського дунайського пароплавства.
16 червня 2016 року в місті сталося масове отруєння через ротавірусну та норовірусну інфекції, а також біологічну кишкову паличку, що потрапили до води внаслідок підтоплення міста під час сильної зливи. Станом на 8:00 24 червня загальна кількість осіб, що звернулися за допомогою до лікувальних закладів досягла 635. 27 червня постраждалих вже було понад 730 осіб[72].
20 липня 2016 року містяни знову звернулися до лікарень — за словами мера цього разу через отруєння фаст-фудом. Госпіталізовано 50 осіб, серед них 13 дітей. 21 липня число постраждалих збільшилося до 63, відкрито кримінальне впровадження[73].
На час пандемії Дунайська обласна лікарня потрапила до так званої «першої хвилі» опорних лікарняних закладів, що мають госпіталізовувати хворих на коронавірус та осіб із підозрою на COVID-19[74]. 29 серпня 2020 року 87 % її ліжок-місць вже були заповнені[75].
Станом на 24 серпня 2020 в Ізмаїлі було зафіксовано 122 випадки захворювання на коронавірус: за рівнем епідеміологічної небезпеки місто опинилося у «помаранчевій» зоні ризику[76], а вже з 31 серпня місто віднесли до «червоної» зони карантину[77].
З 2003 по 2022 роки Ізмаїл був поріднений з російським містом Курськ та московським районом Лефортово, відносини було розірвано 4 травня 2022 року у зв'язку з відкритим вторгненням РФ[79].
Докладніше: Персоналії: Ізмаїл
Уродженці Ізмаїла:
Певний час жили або перебували в Ізмаїлі:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.