engelsk fotballag From Wikipedia, the free encyclopedia
Manchester United Football Club er en engelsk fotballklubb som spiller i Premier League. Klubben ble stiftet i 1878, under navnet Newton Heath LYR Football Club, og ble valgt inn i The Football League i 1892.[1] I 1902 fikk klubben sitt nåværende navn.[2] «The Red Devils», som er kallenavnet til Manchester United, har siden 1910 spilt hjemmekampene sine på Old Trafford i Manchester.
Manchester United | |||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Manchester United Football Club | |||||||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||
Stiftet | 1878 | ||||||||||||||||||||||||||||
Nettside | https://www.manutd.com/ | ||||||||||||||||||||||||||||
Idrettsgren(er) | Fotball | ||||||||||||||||||||||||||||
Sponsor | TeamViewer, Tezos, DXC Technology, Chevrolet, Adidas, Cadbury | ||||||||||||||||||||||||||||
Kallenavn | The Red Devils | ||||||||||||||||||||||||||||
Flest kamper | Ryan Giggs (963) | ||||||||||||||||||||||||||||
Flest mål | Wayne Rooney (250) | ||||||||||||||||||||||||||||
Hjemmebane | Old Trafford | ||||||||||||||||||||||||||||
Kapasitet | 74 140 | ||||||||||||||||||||||||||||
Liga | Premier League (2024/2025) | ||||||||||||||||||||||||||||
Grunnlegger | Lancashire and Yorkshire Railway | ||||||||||||||||||||||||||||
Kjenningsmelodi | Glory Glory | ||||||||||||||||||||||||||||
Utmerkelser | BBC Sports Personality Team of the Year Award, BBC Sports Personality Team of the Year Award, Laureus World Team of the Year | ||||||||||||||||||||||||||||
Land | Storbritannia | ||||||||||||||||||||||||||||
Sted | Manchester | ||||||||||||||||||||||||||||
Eier | Manchester United Limited, Ineos | ||||||||||||||||||||||||||||
Annet | 8.-plass i Premier League 2023/24 | ||||||||||||||||||||||||||||
Administrasjon | |||||||||||||||||||||||||||||
Styreleder | ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||
Adm. direktør | ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||
Sportsdirektør | ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||
Hovedtrener | ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||
Ass. trener | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||
Infoboks sist oppdatert: 27. juli 2024 |
Manchester United er en av de mestvinnende klubbene i England, med i alt 67 trofeer. De har flest ligamesterskap i den engelske ligaen med 20 titler. De har vunnet FA-cupen 12 ganger, ligacupen seks ganger og de har også rekorden for vunnede FA Community Shield med 21 seire, inkludert delinger. Klubben har vunnet Mesterligaen tre ganger, kun slått av Liverpool FC i England og av seks øvrige europeiske lag. I tillegg har de vunnet Europaligaen, Cupvinnercupen, UEFA Super Cup, Intercontinental Cup og VM i fotball for klubblag en gang. I 1999 ble Manchester United den første engelske klubben som vant The Treble – Premier League, FA-cupen og Mesterligaen i samme sesong.
1958 krevde München-ulykken livet av åtte av spillerne i Manchester United. I 1968 ble klubben, under manager Matt Busbys ledelse, den første engelske fotballklubben til å vinne Serievinnercupen. Manageren fra november 1986 til juli 2013, Alex Ferguson, vant 38 titler med klubben.[3][4] Klubben ble under Alex Fergusons managertid et av Englands mestvinnende fotballag.
Manchester United er en av de rikeste og mest populære klubbene i verden.[5][6][7][8] Klubben var i juli 2011, rangert i Forbes som verdens mest verdifulle sportsklubb, med en estimert verdi på 1,86 milliarder USD (10,88 milliarder NOK).[9] Klubben kom på tredje plass i Forbes oversikt for klubbinntekter i 2018 med en inntekt på 6,5 milliarder kroner.[10] Klubben ble introdusert på London Stock Exchange i 1991, men ble kjøpt opp av Malcolm Glazer i mai 2005 i en handel som verdsatte klubben til nesten 800 millioner GBP (7,29 milliarder NOK).
For 2017-18 sesongen hadde Manchester United Europas høyeste totale tilskuertall på hjemmekamper i ligaen med 1 424 544. Gjennomsnittlig kom 74 976 på hver hjemmekamp; det tredje høyeste snittet i Europa bak Borussia Dortmund og Bayern München.[11]
Tradisjonelt er United en av de største klubbene i England, og laget har hatt tre suksessrike perioder, under Ernest Mangnall i 1900-årene, i 1950- og 1960-årene under Matt Busby, og i 1990-årene var det Alex Ferguson.[12] Bortsett fra disse suksessene, er den mest betydningsfulle hendelsen i klubbens historie flyulykken i München, hvor åtte av klubbens spillere døde og flere havnet på sykehus over lengre tid.[13]
Ferguson var manager fra 1986 til sommeren 2013, og klubben dominerte engelsk fotball fra 1990 til 2013 med tretten seriemesterskap, fem FA-cupmesterskap, fire ligacupmesterskap og to Mesterliga-seiere i 1999 og i 2008.[14] Klubbens mest suksessrike sesong var 1998/99, da de ble det første og eneste laget som har vunnet The Treble, som vil si å vinne FA Premier League, FA-cupen og Mesterligaen i samme sesong, takket være Ole Gunnar Solskjær og Teddy Sheringham som sikret seier mot Bayern München på overtid på Camp Nou [15]
I 2005 kvalifiserte Manchester United seg for gruppespill i Mesterligaen for tiende år på rad, og slo dermed rekorden som Rosenborg fra Norge tidligere holdt.[16] Klubben har vært i finaler i de viktige europeiske turneringene fem ganger – i Serievinnercupen i 1968, Cupvinnercupen i 1991 og Mesterligaen i 1999, 2008, 2009 og 2011.[14]
Utdypende artikkel: Manchester Uniteds historie (før 1945)
Klubben ble dannet som Newton Heath Lancashire & Yorkshire Railway Football Club (forkortet Newton Heath LYR FC) av en gruppe jernbanearbeidere i Manchester i 1878. Navnet ble snart forkortet til Newton Heath. De var grunnleggende medlemmer av Football Alliance i 1889 og sluttet seg til The Football League i 1892 da den slo seg sammen med Football Alliance.[2]
Klubben stod overfor konkurs i 1902, men ble reddet av John Henry Davies, som betalte klubbens gjeld. Samtidig forandret han klubbens farger fra gult og grønt til rødt og hvitt. 28. april 1902 omdøpte de nye eierne klubben til Manchester United Football Club, og Davies ble klubbpresident.
United vant ligaen i 1908 og 1911, samt FA-cupen i 1909, og med finansiell assistanse fra Davies flyttet de til et nytt stadion på Old Trafford i 1910.
Laget slet i mellomkrigstiden, og da andre verdenskrig begynte, hadde de 70 000 pund i gjeld.
Utdypende artikkel: Manchester Uniteds historie (1945–1969)
Matt Busby ble utnevnt til manager i 1945 og tok da en helt ny innfallsvinkel til sin jobb. Han sluttet seg til spillerne på treningene i tillegg til å utføre administrative oppgaver. Han hadde umiddelbar suksess, da klubben endte på andreplass i ligaen i 1947 og vant FA-cupfinalen i 1948. Dette ble starten på en periode da laget holdt et stabilt, høyt nivå. Etter fire andreplasser og en fjerdeplass vant laget ligaen i 1951/52-sesongen, for første gang på 41 år.
Busby innførte en politikk som gikk ut på å hente inn spillere fra ungdomslaget så ofte som mulig, og laget vant ligaen i 1956 med en gjennomsnittsalder på bare 22.[17] Det unge laget fikk kallenavnet Busby Babes, og året etter vant de ligaen igjen og nådde FA-cupfinalen, der de tapte for Aston Villa.[17] De ble også det første engelske laget som deltok i Europacupen, der de kom til semifinalen.[17]
En tragedie knuste laget sesongen etterpå, da flyet som transporterte laget hjem fra en europacupkamp krasjet ved avgang etter å ha fylt drivstoff i München.[18] Flyulykken i München 6. februar 1958 krevde livet til åtte spillere og femten andre passasjerer. Der var snakk om at klubben skulle trekke seg fra sesongens turneringer, men assistentmanager Jimmy Murphy tok over som manager mens Matt Busby ble behandlet for skadene han hadde fått i ulykken, og klubben fortsatte å spille med sitt reservelag.[18] De nådde FA-cupfinalen igjen, hvor de tapte for Bolton Wanderers.
Busby bygget opp et nytt lag på begynnelsen av 1960-årene og hentet inn spillere som Denis Law og Pat Crerand. Laget vant FA-cupfinalen i 1963, og vant så ligaen i 1965 og 1967 og Europacupen i 1968. Dette laget var kjent for å inneholde tre fotballspillere som har blitt kåret til årets fotballspiller i Europa – Bobby Charlton, George Best, og Denis Law. Busby trakk seg som manager i 1969, og ble erstattet av reservelagstrener og tidligere United-spiller Wilf McGuinness.[17]
Utdypende artikkel: Manchester Uniteds historie (1969–1986)
United slet med å erstatte Busby, og laget hadde problemer under Wilf McGuiness[19] og Frank O'Farrell[20] før Tommy Docherty ble manager på slutten av 1972. Docherty, eller «the Doc», reddet United fra nedrykk den sesongen, men klubben rykket ned i 1974. De rykket imidlertid opp igjen på første forsøk, og nådde FA-cupfinalen i 1976, men ble slått av Southampton. De kom til finalen igjen i 1977 og slo Liverpool, og hindret sine motstandere fra å fullføre en «treble», som United klarte i 1999 som første engelske klubb. Til tross for denne suksessen, og hans popularitet blant supporterne, ble Docherty sparket kort tid etter finalen da det ble kjent at han hadde hatt en affære med fysioterapeutens kone.[21]
Dave Sexton erstattet Docherty som manager sommeren 1977, og fikk laget til å spille i en mer defensiv formasjon. Denne stilen var upopulær blant fansen, som var vant med angrepsfotballen som ble foretrukket av Docherty og Busby. Etter å ha mislykkes i å vinne ett eneste trofé, fikk Sexton sparken i 1981.[22]
Han ble erstattet av Ron Atkinson, som umiddelbart brøt den britiske overgangsrekorden ved å hente inn Bryan Robson fra West Bromwich Albion. Atkinson bygget et spennende lag med nye spillere som Jesper Olsen og Gordon Strachan, som spilte sammen med egne juniorspillere som Norman Whiteside og Mark Hughes. United vant FA-cupen i 1983 og 1985, og var store favoritter til å vinne ligaen i 1985/86-sesongen etter å ha vunnet sine ti første kamper. De ledet med ti poeng over sine rivaler så tidlig som i oktober. Laget kollapset imidlertid, og United endte på fjerdeplass. Den dårlige formen fortsatte inn i den neste sesongen, og med United på kanten av nedrykk fra toppdivisjonen, fikk Atkinson sparken.[23]
Utdypende artikkel: Manchester Uniteds historie (1986–1999)
Alex Ferguson erstattet Atkinson og ledet klubben til en 11.-plass i sin første sesong. Den påfølgende sesongen (1987/88), endte United på andreplass, da Brian McClair ble den første United-spilleren siden George Best til å score 20 ligamål i en sesong.
Men ting var i ferd med å gå forferdelig galt. Mange av Fergusons nye spillere nådde ikke forventningene til fansen, i tillegg til at Ferguson kvittet seg med populære spillere som Paul McGrath og Gordon Strachan, og United slet skikkelig gjennom 1989. Det ble spekulert i om at Ferguson ville få sparken i begynnelsen av 1990, men en seier i tredje runde i FA-cupen holdt sesongen i live og United gikk videre og vant hele turneringen, uten å spille en eneste hjemmekamp.[24]
United vant Cupvinnercupen i 1990/91, da de slo de spanske seriemesterne Barcelona i finalen. Den følgende sesongen var en skuffelse for United, da en svak avslutning gjorde at de tapte seriemesterskapet til Leeds United.
Ankomsten til Eric Cantona i november 1992 gav klubben en viktig vitamininnsprøytning, og de fullførte 1992/93-sesongen som mestere for første gang siden 1967. De vant «The Double» (ligaen og FA-cupen samme sesong) for første gang sesongen etterpå. Ligaen ble vunnet overlegent, med 92 poeng etter 42 kamper, mens Chelsea ble beseiret 4-0 i finalen i FA-cupen Den legendariske manageren og klubbpresidenten, Matt Busby, døde samme sesong, 20. januar 1994.
I 1994-95 fikk Cantona åtte måneders suspensjon for å ha sparket en tilskuer,[25] og da de tapte sine to siste kamper, endte United på andreplass i ligaen,og de tapte også finalen i FA-cupen, 0-1 mot Everton. Ferguson gjorde så mange supportere rasende ved å selge nøkkelspillere som Paul Ince, Mark Hughes og Andrej Kantsjelskis og erstatte dem med spillere fra klubbens ungdomslag, de såkalte Fergies fledglings. De nye spillerne – deriblant fremtidige storspillere som David Beckham, Gary Neville, Paul Scholes og Nicky Butt – gjorde det overraskende godt, og den tidligere Liverpool-spilleren Alan Hansen måtte bite i seg kommentarene om at «man vinner ingenting med barn» da United vant «The Double» igjen i 1995/96. Serien ble vunnet med en grei margin etter at laget på et øyeblikk lå 12 poeng bak Newcastle United, som avsluttet sesongen på andreplass. Liverpool ble beseiret 1-0 i finalen i FA-cupen, etter et sent vinnermål av Eric Cantona.
United vant ligaen igjen i 1997, men Cantona sjokkerte igjen fansen ved å gi seg med fotball i en alder av 31 år, flere år tidligere enn spillere flest.[26] De startet den følgende sesongen godt, men resultatene var preget av en rekke skader, og de endte sesongen på andreplass, ett poeng bak mestrene Arsenal. Mesterligaen gikk heller ikke så bra, og de røk ut i kvartfinalen mot AS Monaco fra Frankrike.
1998/99 var den mest suksessrike sesongen i klubbens historie, da United ble den første engelske klubben til å vinne «The Treble» – ligaen, FA-cupen og Mesterligaen i samme sesong. Finalen var spesiell da United lå under 1–0 med ett minutt igjen å spille, men to mål i tilleggstiden, inkludert seiersmålet av Ole Gunnar Solskjær, gav dem seieren over Bayern München.[27] Solskjærs mål markerte høydepunktet i Uniteds historie. Ferguson ble adlet for sitt bidrag til britisk fotball etter dette.[28]
Utdypende artikkel: Manchester Uniteds historie (1999–)
Manchester United vant ligaen med stor margin i 2000 og 2001, men pressen så disse sesongene som mislykkede da de ikke klarte å vinne europacupen. Ferguson adopterte mer defensive taktikker for å gjøre United vanskeligere å slå i Europa, men det var ikke vellykket, og United endte sesongen på tredjeplass i 2002. De vant ligaen igjen den etterfølgende sesongen (2002/03), og startet den følgende sesongen godt, men formen falt dramatisk da Rio Ferdinand fikk en åtte måneders suspensjon for å ha latt være å møte på en dopingkontroll.
Til tross for at klubben brukte millioner av pund på spissene Alan Smith, Wayne Rooney og Louis Saha, ble 2004/05-sesongen kjennetegnet av måltørke. En rekke 0–0-kamper etterlot tidlig United bak Arsenal og Chelsea, og de endte sesongen på tredjeplass. Skuffelsen ble enda større da United ble det første laget som har tapt en FA-cupfinale på straffespark, da Arsenal vant etter at kampen endte 0–0. At United nærmest utspilte Arsenal i hele kampen, gjorde tapet enda bitrere. Utenfor banen var saken det var mest snakk om, muligheten for at klubben kunne bli overtatt av amerikaneren Malcolm Glazer.[29]
2005/06-sesongen skulle bli nok en sesong hvor håpet om ligagull tidlig ble knust. En rekke dårlige opptredener på høsten førte til at Chelsea fikk et stort forsprang, og dette klarte United aldri å ta igjen. Laget tok seg riktig nok til finalen i Ligacupen, hvor Wigan ble slått 4-0. Midtveis i sesongen ble Nemanja Vidic og Patrice Evra kjøpt inn, men begge hadde tilpasningsproblemer. De skulle imidlertid snart vise seg å være gode investeringer. Slutten av sesongen huskes kanskje best for et stadig dårligere forhold mellom Ferguson og Ruud van Nistelrooy, som kulminerte med at sistnevnte ble solgt til Real Madrid sommeren 2006.
Etter salget av Ruud van Nistelrooy og kun Michael Carrick inn døra på Old Trafford, var det ikke mange som hadde trodd at Chelsea, med nyervervelsene Andrij Sjevtsjenko og Michael Ballack, skulle fravristes ligatittelen i 2006/2007 heller. United hadde imidlertid andre tanker, og viste gjennom stort sett hele sesongen glitrende form. Spesielt Cristiano Ronaldo utmerket som den største helten og drev mang et forsvar til vanvidd med sine finter, mål og målgivende pasninger. Sesongen kulminerte med ligagull, og en rekke minneverdige kamper. 7-1-seieren mot Roma i kvartfinalen i Mesterligaen vil for alltid stå som et skoleeksempel på hvordan United ønsker å spille fotball. Forøvrig tapte United FA-cupfinalen mot Chelsea etter ekstraomganger, mens AC Milan ble for sterke i semifinalen i Mesterligaen.
Manchester United var et av de ledende lagene i Europa i 2008. United vant Premier League i siste serierunde, og deretter Mesterligaen etter en forrykende 1-1 kamp mot Chelsea. Edwin van der Sar ble helten da han reddet Nicolas Anelkas skudd i straffesparkkonkurransen. En stor del av æren for den flotte sesongen skal Uniteds portugisiske diamant, Cristiano Ronaldo, ha. Dessuten var forsvaret til United nærmest prikkfritt denne sesongen, noe som har gjorde at United var den klubben som slapp inn færrest mål i ligaen.[30]
Sesongen 2008/2009 startet noe vaklende, men nok en gang skulle Uniteds forsvar, og ikke minst keeper Van der Sar utgjøre den største forskjellen mellom topplagene. VM i fotball for klubblag ble vunnet i desember etter 1-0 seier mot LDU Quito fra Ecuador, og i ligaen holdt United buret rent i elleve kamper på rad, noe som er ny rekord i engelsk fotball. Til tross for at United tapte mange poeng mot de sterkeste utfordrerne, kunne ligaseier nummer 18 feires før siste kamp. Liverpool var sterke utfordrere, men spilte for mange uavgjorte kamper mot antatt svakere lag. Uniteds «reservelag» vant ligacupen, noe som gir håp om at det kan komme flere unge talenter opp fra egne rekker om ikke lenge. På slutten av sesongen kom 17-årige Federico Macheda i fokus da han ble matchvinner i to nøkkelkamper i ligaen mot Aston Villa og Sunderland. Cristiano Ronaldo var ikke like strålende som i sesongen før, og etterhvert ble det synlige gnisninger mellom portugiseren og manager Ferguson. I hjemmekampen mot Manchester City viste Ronaldo seg frem fra sin minst sympatiske side da han tydelig gestikulerte og ristet på hodet i protest mot at Ferguson byttet ham ut. Samtidig satte dette fart i ryktene om at Ronaldo allerede var på god vei til Real Madrid. I Mesterligaen tok United seg til finalen i Roma, men spilte adskillige hakk under pari og tapte fortjent mot Barcelona, som stilte med en Lionel Messi i storform.
Utdypende artikkel: Malcolm Glazers oppkjøp av Manchester United
14. juni 2005 øket Malcolm Glazer sin aksjeandel i klubben til 97,3 %, nok til full kontroll i tillegg til å ta den av børsen. 22. juni 2005 tok han klubben formelt av børsen. Klubben var regnet som den mest finansielt suksessrike i England, før deres nye amerikanske eier overførte enorm gjeld på klubben. 7. juni utnevnte han sine sønner Joel Glazer og Avram Glazer som ikke-utøvende direktører, samtidig som Roy Gardner trakk seg fra formannskapet. Hans sønner er forventet å bli involvert i driften av klubben.[31]
Grupper av United-fans har flere ganger protestert mot overtakelsen. En gruppe supportere har dannet en ny klubb kalt FC United of Manchester,[32] som vil spille i North West Counties Leagues andre divisjon i 2005/06-sesongen. Shareholders United har valgt en annen strategi, og ønsker å danne et Phoenix-fond, der en samler midler for å overta klubben på et senere tidspunkt. De frykter at Glazer kun ønsker å tjene penger på klubben.[33]
Alex Ferguson ga seg som manager i 2013, etter at klubben hadde vunnet sitt 20. seriegull. Etter det gikk klubben gjennom en tyngre periode, med færre titler og hyppigere managerskifter. Louis van Gaal ble klubbens første utenlandske manager men måtte gå i 2016, tidligere Chelsea-trener José Mourinho ledet klubben til Europaliga-tittelen 2017, og Ole Gunnar Solskjær ble ansatt som midlertidig manager etter at Jose Mourinho ble sparket 19. desember 2018.
Manchester United har vunnet totalt 68 trofeer[34] og har rekorden for flest vunnede engelske ligamesterskap med 20[35].
Trofé | Antall | År | |
---|---|---|---|
Engelske turneringer | ![]() ![]() |
Engelsk ligamester20 | 1907–08, 1910–11, 1951–52, 1955–56, 1956–57, 1964–65, 1966–67 1992–93, 1993–94, 1995–96, 1996–97, 1998–99, 1999–2000, 2000–01,2002–03, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2010–11, 2012–13 |
![]() | 13 | 1909, 1948, 1963, 1977, 1983, 1985, 1990, 1994, 1996, 1999, 2004, 2016, 2024 | |
![]() | 6 | 1992, 2006, 2009, 2010, 2017, 2023 | |
![]() | 21 (4 delt) |
1908, 1911, 1952, 1956, 1957, 1965*, 1967*, 1977*, 1983, 1990*, 1993, 1994, 1996, 1997, 2003, 2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2016 (* delt) | |
Europeiske turneringer | ![]() |
3 | 1967–68, 1998–99, 2007–08 |
![]() | 1 | 2016–17 | |
![]() | 1 | 1990–91 | |
![]() | 1 | 1991 | |
Verdensmesterskap | ![]() | 1 | 1999 |
![]() | 1 | 2008 | |
Totalt | 68 | ||
Utdypende artikkel: Liste over spillere i Manchester United FC
Utdypende artikkel: Manchester Uniteds resultater
Oppdatert per 9. mai 2021. Kun obligatoriske kamper.
Navn | Nasjonalitet | Fra | Til | K | S | U | T | MF | MM | Seier%[nb 1] | Trofeer | Noter |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
A.H. Albut | ![]() |
1892 | 1900 | (n/a) | (n/a) | (n/a) | (n/a) | (n/a) | (n/a) | (n/a) | [nb 2][nb 3] | |
James West | ![]() |
1900 | 1903 | september113 | 46 | 20 | 47 | 159 | 147 | 40,71 | [nb 2][36] | |
Ernest Mangnall | ![]() |
10. oktober 1903 | 9. september 1912 | 373 | 202 | 76 | 95 | 700 | 476 | 54,16 | Ligatitler 1 FA-cup-tittel 2 Charity Shield-seiere |
2 [nb 2][37] |
T.J. Wallworth | ![]() |
9. september 1912 | 20. oktober 1912 | 6 | 3 | 2 | 1 | 11 | 7 | 50,00 | [nb 4] | |
John J. Bentley | ![]() |
28. oktober 1912 | 28. desember 1914 | 82 | 36 | 16 | 30 | 127 | 110 | 43,90 | [nb 2][39] | |
John Robson | ![]() |
28. desember 1914 | 31. oktober 1921 | 139 | 41 | 42 | 56 | 183 | 207 | 29,50 | [40] | |
John Chapman | ![]() |
31. oktober 1921 | 8. oktober 1926 | 221 | 86 | 58 | 77 | 287 | 274 | 38,91 | [41] | |
Clarence Hilditch[nb 5] | ![]() |
8. oktober 1926 | 13. april 1927 | 33 | 10 | 10 | 13 | 38 | 47 | 30,30 | [42] | |
Herbert Bamlett | ![]() |
13. april 1927 | 9. november 1931 | 183 | 57 | 42 | 84 | 280 | 374 | 31,15 | [43] | |
Walter Crickmer | ![]() |
9. november 1931 | 13. juli 1932 | 43 | 17 | 8 | 18 | 72 | 76 | 39,53 | [44] | |
Scott Duncan | ![]() |
13. juli 1932 | 7. november 1937 | 235 | 92 | 53 | 90 | 371 | 362 | 39,15 | Vinner av 2. divisjon | 1[45] |
Walter Crickmer | ![]() |
9. november 1937 | 15. februar 1945 | 76 | 30 | 24 | 22 | 131 | 112 | 39,47 | [44] | |
Matt Busby | ![]() |
1. oktober 1945 | 4. juni 1969 | 1 120 | 565 | 263 | 292 | 2 286 | 1 536 | 50,45 | Ligatitler 2 FA-cup-titler 5 Charity Shield-seiere (inkl. 2 delte) 1 Serievinnercup-tittel |
5 [46] |
Jimmy Murphy[nb 6] | ![]() |
1958 | februar1958 | juni22 | 5 | 7 | 10 | 27 | 42 | 22,73 | [nb 7][47] | |
Wilf McGuinness | ![]() |
4. juni 1969 | 29. desember 1970 | 87 | 32 | 32 | 23 | 127 | 111 | 36,78 | [48] | |
Matt Busby | ![]() |
29. desember 1970 | 8. juni 1971 | 21 | 11 | 3 | 7 | 38 | 30 | 52,38 | [46] | |
Frank O'Farrell | ![]() |
8. juni 1971 | 19. desember 1972 | 81 | 30 | 24 | 27 | 115 | 111 | 37,04 | [49] | |
Tommy Docherty | ![]() |
22. desember 1972 | 4. juli 1977 | 228 | 107 | 56 | 65 | 333 | 252 | 46,93 | FA-cup-tittel 1 Vinner av 2. divisjon |
1 [50] |
Dave Sexton | ![]() |
14. juli 1977 | 30. april 1981 | 201 | 81 | 64 | 56 | 290 | 240 | 40,30 | Charity Shield-seier (delt) | 1[51] |
Ron Atkinson | ![]() |
9. juni 1981 | 6. november 1986 | 292 | 146 | 79 | 67 | 461 | 266 | 50,00 | FA-cup-titler 1 Charity Shield-seier |
2 [52] |
Alex Ferguson | ![]() |
6. november 1986 | 19. mai 2013 | 1 500 | 895 | 338 | 267 | 2 769 | 1 365 | 59,67 | Premier League-titler 5 FA-cup-titler 4 Ligacup-titler 10 Community Shield-seiere (inkl. 1 delt)[nb 8] 2 Mesterligaen-titler 1 Cupvinnercup-tittel 1 UEFA Super Cup-tittel 1 Intercontinental Cup-tittel 1 FIFA Club World Cup-tittel |
13 [53] |
David Moyes | ![]() |
1. juli 2013 | 22. april 2014 | 51 | 27 | 9 | 15 | 86 | 54 | 52,94 | 1 Community Shield-seier | [54] |
Ryan Giggs[nb 5][nb 6] | ![]() |
22. april 2014 | 11. mai 2014 | 4 | 2 | 1 | 1 | 8 | 3 | 50,00 | [55] | |
Louis van Gaal | ![]() |
16. juli 2014 | 23. mai 2016 | 103 | 54 | 25 | 24 | 158 | 98 | 52,43 | 1 FA-cup-tittel | [56] |
José Mourinho | ![]() |
27. mai 2016 | 18. desember 2018 | 144 | 84 | 32 | 28 | 244 | 120 | 58,33 | 1 Europaligatittel 1 Ligacup-tittel 1 Community Shield-seier |
[57] |
Ole Gunnar Solskjær[nb 9] | ![]() |
19. desember 2018 |
21. november 2021 |
146 | 83 | 32 | 31 | 273 | 142 | 56,85 | [59][60] | |
Michael Carrick[nb 6] | ![]() |
21. november 2021 |
2. desember 2021 |
2 | 1 | 0 | 3 | 6 | 3 | 50,00 | [61] |
Navn | Fra | Til | Manager | Ny jobb etterpå |
---|---|---|---|---|
Mike Phelan | 2019 | 2021 | Ole Gunnar Solskjær | – |
Rui Faria | 2016 | 2018 | José Mourinho | Manager i Al-Duhail |
Ryan Giggs | 2014 | 2016 | Louis van Gaal | – |
Nicky Butt Paul Scholes |
04/2014 | 05/2014 | Ryan Giggs | – |
Steve Round | 2013 | 2014 | David Moyes | – |
Mike Phelan | 2008 | 2013 | Alex Ferguson | Manager i Hull City |
Carlos Queiroz | 2004 | 2008 | Alex Ferguson | Trener for Portugal |
Walter Smith | 03/2004 | 06/2004 | Alex Ferguson | Landslagsmanager for Skottland |
Carlos Queiroz | 2002 | 2003 | Alex Ferguson | Manager i Real Madrid |
Steve McClaren | 02/1999 | 06/2001 | Alex Ferguson | Manager i Middlesbrough så England fra 2006 |
Brian Kidd | 04/1991 | 01/1999 | Alex Ferguson | Manager i Blackburn Rovers |
Archie Knox | 11/1986 | 04/1991 | Alex Ferguson | Ass. manager i Rangers for Walter Smith |
Mick Brown | 06/1981 | 10/1986 | Ron Atkinson | Ass. manager i Bolton for Phil Neal |
Tommy Cavanagh | 07/1977 | 05/1981 | Dave Sexton | Trener i Rosenborg (1983) |
Tommy Cavanagh | 12/1972 | 06/1976 | Tommy Docherty | Ass. manager i samme klubb |
Pat Crerand | 12/1972 | 06/1976 | Tommy Docherty | Manager i Northampton Town 1976-77 |
Jimmy Murphy | 1945 | 1971 | Matt Busby |
Oppdatert 31. august 2024 [62]
|
|
|
|
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.