jauhoista paistettu ruoka From Wikipedia, the free encyclopedia
Leipä on peruselintarvike, joka leivotaan leipäviljasta valmistetusta taikinasta ja paistetaan. Yleensä leipätaikinaan lisätään hiivaa tai käytetään taikinajuurta, jotta taikina nousisi. Leipäjauhojen tärkein viljalaji on länsimaissa vehnä.
Tätä artikkelia tai sen osaa on pyydetty parannettavaksi, koska se ei täytä Wikipedian laatuvaatimuksia. Voit auttaa Wikipediaa parantamalla artikkelia tai merkitsemällä ongelmat tarkemmin. Lisää tietoa saattaa olla keskustelusivulla. Tarkennus: Leipälajit luetteloon. Artikkeli kaipaa kielenhuoltoa. |
Liian itänyttä niin sanottua rehuviljaa ei voida käyttää leipomiseen, koska se jättää leivän sisuksen taikinamaiseksi[1].
Leivän kulutus on Euroopan maista suurinta Saksassa, jossa sitä kuluu noin 220 grammaa päivässä[2]. Suomalaisista 95 prosenttia syö päivittäin leipää, kun ruotsalaisista ja norjalaisista vain noin 60 prosenttia tekee samoin[3]. Suomalaiset söivät vuonna 2017 keskimäärin 110 grammaa leipää päivässä[4]
Täysjyväleivän on ajateltu usein aiheuttavan vähemmän verensokerin heilahteluja kuin valkoisen leivän. Tämä ei pidä kuitenkaan paikkaansa ainakaan perinteisen suomalaisen täysjyväruisleivän kohdalla, joka nostaa verensokeria yhtä jyrkästi ja lisäksi hieman korkeammalle tasolle. Täysjyväruisleivän aiheuttama verensokerin kokonaisnousu on lisäksi 20 prosenttia suurempi kuin valkoisella vehnäleivällä.[5]
Leipä on yksi vanhimmista ruuista, se on tunnettu jo neoliittisella kaudella. Muinaisessa Egyptissä leivän leipominen oli yksi tärkeimmistä ruuanvalmistuksen aloista, oluen valmistuksen ohella, ja sillä oli myös uskonnollinen merkitys.[6] Leipä on ollut Euroopassa pääruokalaji ainakin 1000-luvulta eaa. nykypäiviin. Viljaa on käytetty ruoaksi jo 10 000 vuoden ajan, aluksi veteen sekoitettuna puurona.
Suomessa leipää on leivottu yleisesti paitsi vehnästä, myös rukiista. Tapa lienee perua kaskiviljelystä, jossa tärkein viljeltävä viljalaji oli korpiruis. Pohjoisessa Suomessa myös ohra on ollut tärkeä leipävilja.
Itse leipä-sana on germaanista alkuperää. Jo ensimmäisen Raamatun käännöksessä tunnetaan sana hlaifs ja vanhempi muoto hlaiba, jotka ovat muinaisesta gootin kielestä 300-luvulta (jaa.). Suomessa ennestään leivistä käytettiin nimityksiä kyrsä ja rieska.[7]
Markkinoilla on monenlaisia erikoisleipiä, muun muassa vähähiilihydraattinen leipä, jossa jauhot korvataan siemenillä, kuidulla, rasvalla tai proteiinilla.[8].
Valmiiksi viipaloitu leipä tuli ensimmäisen kerran kaupallisesti myyntiin 7. heinäkuuta 1928 Yhdysvaltain Pohjois-Missourissa sijaitsevassa Chillicothen kaupungissa.[9]
Leivällä on tärkeä uskonnollinen merkitys juutalaisuudessa ja kristinuskossa. Kristinuskon piirissä leipää käytetään myös ehtoollisleipänä.
Osittain Raamatun vaikutuksesta leipä merkitsee länsimaisissa kielissä kuvaannollisesti myös ylipäänsä ravintoa tai laajemmassa merkityksessä toimeentuloa[10], esimerkiksi sanonnoissa "pitää perhe leivässä" ja "leipälaji" sekä englannin sanassa "breadwinner" = perheen elättäjä. Myös Isä meidän -rukouksessa esiintyy lause "Anna meille meidän jokapäiväinen leipämme"[11], jonka Luther selitti Vähässä Katekismuksessa tarkoittavan "kaikkea, mitä ruumiimme ravinnoksi tai muuten välttämättä tarvitsee"; ruoan ja muiden aineellisten hyödykkeiden lisäksi siihen kuuluu hänen mukaansa myös muun muassa "kunnolliset ja luotettavat esimiehet, hyvä hallitus, hyvät säät, rauha, terveys, järjestys, kunnia, hyvät ystävät, luotettavat naapurit ja muu sellainen.[12]
Ruokaleipä on aterialla nautittava tai muuten ruoaksi syötävä leipä.[13] Osa ruokaleivistä on valmistettu ilman kohotusaineita, kuten rieskat ja tortillat.[14]Tälläiset ovat tavallisesti ohutleipiä. Jotkut leivät on kohotettu Leivinjauheella, kuten intialainen Naan, Scone-teeleipä. Soodaleipä taas on kohotettu ruokasoodalla. Hiivalla kohotetaan monet sekaleivät, vehnäleipä ja happamaton ruisleipä. Sekaleipiä ovat muun muassa grahamleipä, hedelmäleipä, hiivaleipä, hiivarieska joululimppu ja moniviljaleipä. Leipää voidaan maustaa erityisillä aineilla, kuten hunajalla maustettu hunajaleipä. Leipämäisiä leivonnaisia ovat myös sämpylät ja sarvet. Erityisiä vehnäleivän muotoja ovat focaccia, fougasse, paahtoleipä, patonki, polakka ja ranskanleipä. Jotkut leivät on kohotettu hapattamalla, kuten esimerkiksi ciabatta, jälkiuunileipä, ruisleipä ja perunalimppu. Erityisellä tavalla päällystettyjä leipiä ovat coctailleipä ja jyväleipä. Erityisellä tavalla valmistettuja leipiä ovat mausteleipä, pannuleipä, pataleipä ja peltileipä. Leipiin kuuluvat myös korput, kuten laivakorppu Entisaikaan nälänhädän aikana tehtiin hätäleipää, johon käytettiin männyn kuoren lisäksi esimerkiksi olkia. Entisajan tapoihin kuului myös tehdä viljan kylvön aikaan kylväöleipää.[14]
Kahvileipä on kahvin tai teen kanssa syötävä, tavallisesti makea leivonnainen.[15] Myös kahvileivistä jotkut ovat Kohotusaineettomia, kuten mesileipä, tippaleipä sekä voitaikina- ja lehtitaikinaleivonnaiset.[14]
Mokkakakku on kahvilla maustettu kakku, jossa on usein myös suklaata.[20]Muita kahvikakkuja ovat Murokakku[21], Piimäkakku, [22] Porkkanakakku, [23],Sokerikakku[24] ja Toscakakku[25]. Muita kemiallisella kohotusaineella kohotettavia kahvileipiä ovat Lusikkaleipä[26], Pikavehnänen[14], Pikkuleipä[14] ja Piparkakku[14] Hiivalla kohotettavia kahvileipiä ovat korput[27]. Niitä ovat Grahamkorppu, joka on grahamjauhoa sisältävä korppu[28] ja kanelikorppu, joka on kanelin ja sokerin seoksella päällystetty vehnäkorppu[29], ruiskorppu, joka on osaksi tai kokonaan ruisjauhoista leivottu korppu[30]. Sokerikorpuksi nimitetään vehnäkorppua, jonka halkaisupinta on kostutettu ja sokeroitu ennen korpuksi kuivattamista.[31] Täysjyväkorppu on täysjyvävehnäjauhoa sisältävä kuivattu leivonnainen[32] Vehnäkorppu on vehnäjauhotaikinasta leivottu, paistettu, halkaistu ja kuivattu leivonnainen[27]
Suomessa tehdään monenlaisia leipiä, koska maassa kohtaavat itäinen ja läntinen kulttuuri.[42]
Vuosittain vietetään kansainvälistä leipäpäivää (World Bread Day), joka on 16. lokakuuta. Suomessa vietetään lisäksi leipäviikkoa viikolla 37. [43]