![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/Sequentia_Lauda_Sion.png/640px-Sequentia_Lauda_Sion.png&w=640&q=50)
Sekvenssi (liturgia)
latinankielinen runo, joka on kirjoitettu ei-klassisessa runomitassa ja usein kristillisestä aiheesta / From Wikipedia, the free encyclopedia
Sekvenssi (lat. sequentia, [jotain] seuraava) on latinankielinen runo, joka on kirjoitettu ei-klassisessa runomitassa ja usein kristillisestä aiheesta. Se oli alkuaan messun hallelujan laajennus, sitten runomittainen virren tapainen laulu.[1]
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/Sequentia_Lauda_Sion.png/640px-Sequentia_Lauda_Sion.png)
Sekvenssit olivat erityisen suosittuja 900–1200-luvuilla, jolloin niitä esitettiin messun halleluja-osan jälkeen. Sekvenssi kehittyi halleluja-laulun loppuun lisätystä juhlallisesta pitkästä melismasta, johon alettiin lisätä 800-luvulla latinankielisiä ja 900-luvulla kansankielisiä uusia sanoja. Näin syntyneen sekvenssirunouden ensimmäinen kukoistuskausi oli 900–1000 luvuilla ja toinen 1100–1200-luvuilla, joiden tärkein sekvenssirunoilija oli Adam Victorilainen. Hymnit ja sekvenssit eroavat toisistaan sävelmien luonteen perusteella. Hymneissä lauletaan samalla sävelmällä jokainen säkeistö, sekvenssissä enintään kaksi peräkkäistä säkeistöä. [2]
Keskiajan lopulla kehittyi tapa, että pitkän latinankielisen sekvenssin välissä seurakunta lauloi "kansankielisen värssyn", säkeistön. Näistä säkeistöistä on myöhemmin muodostunut virsiä.[2]
Vastauskonpuhdistuksen aikana Trenton kirkolliskokouksessa (1545-1563) pyrittiin katolisen kirkon jumalanpalveluskäytäntöä yhtenäistämään, ja suurin osa sequentia-runoista jätettiin pois. Trenton kirkolliskokous hyväksyi tridentiinisen messun osina käytettäväksi vain neljä sekvenssiä:
- Victimae Paschali Laudes pääsiäisenä (tekijä Wipo Burgundilainen)
- Veni Sancte Spiritus helluntaina
- Lauda Sion Salvatorem Pyhän ruumiin juhlapäivänä, Corpus Christi, (tekijä Tuomas Akvinolainen) sekä
- Dies irae Requiemissa, sielunmessussa (tekijä Tuomas Celanolainen)
Vuonna 1727 käyttöön hyväksyttiin vielä viides sekvenssi, Stabat Mater, jota voidaan käyttää Jeesuksen äidin tuskien muistopäivänä, 15. syyskuuta.[3] Stabat Materin tekijä on Jacopone da Todi.