protestanttinen kristillinen kirkko From Wikipedia, the free encyclopedia
Adventismi on protestanttisen kristinuskon suuntaus, jossa odotetaan Kristuksen (Jeesuksen) pikaista toista tulemista (lat. adventus).[1][2] Nykyisin maailmanlaajuisesti merkittävin adventistiryhmä on seitsemännen päivän adventistit.[1] Sanoilla ”seitsemännen päivän adventistit” viitataan tapaan viettää pyhäpäivää sapattina, (perjantain auringonlaskusta lauantain auringonlaskuun) sunnuntain sijaan.[3]
Adventismi | |
---|---|
Suuntautuminen | protestantismi |
Teologia | anabaptismi, restorationismi |
Hallinto | presbyteriaanisuus |
Toiminta-alue | maailmanlaajuinen |
Perustaja | William Miller |
Perustettu | 1840-luvulla Yhdysvalloissa |
Irtautunut | Baptismista |
Kirkosta irtautuneet |
Seitsemännen päivän adventistit Jehovan todistajat |
Jäseniä | noin 18 miljoonaa kastettua |
Adventismille on ominaista Raamatun arvovallan korostaminen. Raamatun tulkintaa ohjaavassa perinteessä merkittävänä tekijänä voidaan pitää Ellen G. Whitea, joskin liikkeen teologiset peruspiirteet syntyivät vuosien 1838–1848 aikana, jolloin Whiten merkitys Raamatun tulkitsijana oli vähäinen.
Adventistinen teologia on yhdistelmä kaikista kolmesta protestantismin pääsuunnasta: luterilaisuudesta (lähinnä maltillisesta pietismistä), kalvinismin arminiolaisesta haarasta (metodismi) ja radikaalireformaatiosta (anabaptismi), jonka vaikutus on huomattavin.
Adventistien mukaan korkein valta on Jumalalla. Adventtikirkossa muodollista korkeinta valtaa käyttää kansainvälinen viiden vuoden välein kokoontuva yleiskokous, jonka valta kuitenkin on lähinnä neuvoa-antavaa. Adventtikirkolla ei ole uskontunnustusta vaan nykyisin 28 perustavanlaatuista opinkohtaa, joiden sisältöön on vuosien varrella tehty tarkennuksia, ja niitä on lisätty tarpeen mukaan virallisen kannan vahvistamiseksi. Niiden perustana on adventtikirkon mukaan aina Raamattu.
Adventistit uskovat yhdessä muiden kristittyjen ja erityisesti konservatiivisten protestanttien kanssa muun muassa seuraavaan:
Adventistit näkevät seksuaalisuuden kuuluvan ainoastaan naisen ja miehen väliseen avioliittoon, mikä sulkee pois homoseksuaalisuuden ja esiaviollisen seksin. Adventtikirkko ei hyväksy avoliittoa.[4]
Adventistien näkemykset eroavat merkittävimmin valtakirkkojen vallitsevista näkemyksistä seuraavissa kohdissa:
Adventistit kastavat uskonsa tunnustaneita upotuskasteella.
Kirkot, joista jotkut kutsuivat itseänsä adventisteiksi, aloittivat toimintansa 1840-luvun Yhdysvalloissa. Ensimmäisen päivän liikkeiden yksi alullepanija oli baptistiseurakuntaan kuulunut William Miller, joka ennusti, että Jeesuksen toinen tuleminen tapahtuisi aikavälillä 21. maaliskuuta 1843 – 21. maaliskuuta 1844.[10][11] Kun Jeesusta ei ilmennyt, päivämäärää lykättiin 22. lokakuuta 1844 saakka.[6] Tuhannet ihmiset uskoivat häntä ja myivät omaisuutensa. Hänen seuraajansa, joita kutsuttiin milleristeiksi odottivat Jeesuksen toista tulemista ja maailmanloppua. Kun maailma ei loppunut 1844 monet hänen seuraajistaan olivat katkerasti pettyneitä. He hylkäsivät hänen liikkeensä ja perustivat uusia. Osa taas menetti uskonsa ja palasivat aikaisempiin kirkkoihinsa.[10] Suurin uusista liikkeistä – seitsemännen päivän adventistit – ilmestyi suurin piirtein Yhdysvaltain sisällissodan aikoihin 1863.[6][12] Vaikka profetia epäonnistui, monet milleristit väittivät, että alkupäivämäärä oli aloittanut pitkän prosessin valmistaakseen maailmaa toiseen tulemiseen.[6] Vaikka seitsemännen päivän adventistit kannattavat Toisen Tulemisen ajatusta, he karttoivat Millerin tapaa antaa täsmällistä päivämäärää milloin Jeesus palaisi.[12]
Aluksi millerilaisessa adventistiliikkeessä mukana ollut Charles Taze Russell muodosti Raamatuntutkijat-liikkeen 1870-luvulla ja Siionin Vartiotorni ja Traktaattiseura -kustannusyhtiön vuonna 1884. Russellin kuoleman jälkeen vuonna 1917 Siionin Vartiotorni ja Traktaattiseuran seuraavaksi puheenjohtajaksi tuli Joseph Franklin Rutherford, jonka johtamasta ryhmästä kehittyi nykyinen Jehovan todistajat.[13]
Adventistit ylläpitävät eri puolilla maailmaa useita korkeakouluja, joita ovat Englannissa Newbold College ja Yhdysvalloissa Andrews University, Southern Adventist University ja Loma Lindan yliopisto. Suomessa Adventtikirkko omistaa Piikkiössä Suomen kristillisen yhteiskoulun ja vastaa sen toiminnasta.
Seitsemännen päivän adventistien pääkonferenssia johti 1999–2010 norjalainen teologian tohtori Jan Paulsen. Vuodesta 2010 esimies on ollut yhdysvaltalainen teologian tohtori Ted N. C. Wilson. Seitsemännen päivän adventistien kirkkokunnan päämaja sijaitsee Silver Springissä Yhdysvaltojen Marylandissä.
Adventisteja oli Suomessa noin 3 400 vuonna 2016 Tilastokeskuksen väestörakennetilaston mukaan.[14]. Lisäksi runsaat tuhat jäsentä kuuluu Adventtikirkon paikallisseurakuntiin olematta väestörekisterissä Adventtikirkon jäseniä. Näiden jäsenten lisäksi aikuiskasteesta johtuen kirkon tilaisuuksissa käy myös etenkin nuoria, jotka eivät vielä ole tehneet tai eivät halua tehdä henkilökohtaista uskonratkaisua. Koko maailmassa on noin 18 miljoonaa kastettua jäsentä, ja jumalanpalvelustilaisuuksiin osallistuu noin 35 miljoonaa ihmistä. 12. kesäkuuta 1943 rekisteröity Suomen Adventtikirkko on osa maailmanlaajuista seitsemännen päivän adventistien kirkkokuntaa. Organisatorisesti Suomen Adventtikirkko on seurakuntien unioni. Paikallisseurakuntia Suomen Adventtikirkolla on 78.
Vanhan testamentin ajan juutalaiset ja alkuseurakunta viettivät lepo- ja pyhäpäivänään viikon seitsemättä päivää, sapattia, joka sijoittuu Suomen nykyisessä kalenterissa perjantain auringonlaskun ja lauantain auringonlaskun väliin. Kirkkohistorioitsijat (muun muassa Sozomen) kirjoittavat, että vielä 400-luvulla suuri osa seurakunnista vietti lepo- ja pyhäpäivänään sapattia.
300-luvun alkupuolella Roomassa alkanut seurakunnan liittoutuminen ja yhdistyminen poliittisen vallan kanssa johti siihen, että Rooman seurakunta lopetti sapatin vieton ja alkoi viettää lepo- ja pyhäpäivänään sunnuntaita, auringon päivää, joka tähän aikaan oli Rooman valtakunnan virallinen lepo- ja virkistyspäivä. Liittoutumasta muodostunut paavin johtama roomalaiskatolinen kirkko toteutti ja vahvisti tämän muutoksen ja alkoi voimallisesti ja pakkokeinoin levittää tätä uutta käytäntöä kaikkien kristittyjen keskuuteen, samalla vainoten niitä jotka pysyivät alkuperäisen sapatin vietossa. Keskiajalle tultaessa katolinen kirkko oli saanut lähes koko kristillisen maailman siirtymään sapatin vietosta sunnuntain viettoon. Kuitenkin aina oli sapattia viettäviä ryhmiä, muun muassa valdolaiset, joista ainakin osa vietti sapattia.
Sapattireformaatio alkoi anabaptistiliikkeen keskuudesta 1500-luvun lopussa tai 1600-luvun alussa, kun jotkut kastajaliikkeen sisällä huomasivat ettei Raamattu tue laisinkaan sunnuntainviettoa.lähde? Varsinaisesti 1600-luvulta alkoi muodostua sapattia viettäviä seitsemännen päivän baptistiseurakuntia.lähde?
Voimallinen eteenpäinmeno sapattireformaatiossa tapahtui 1800-luvulla. Amerikan 1800-luvun suuren adventtiherätyksen jakautuessa 1845 Albanyn konferenssissa kolmeen liikkeeseen, yksi seurakunta seitsemännen päivän baptistien vaikutuksesta omaksui sapatin vieton. Tämä liike, joka tunnetaan nykyisin seitsemännen päivän adventtiseurakuntana, alkoi kasvaa.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.