Aquesta pàgina conté fragments escrits en català genuí , anteriors a la normativa de Pompeu Fabra .Es reprodueix la font original per preservar-ne el significat íntegre i no desvirtuar-la. Podria semblar que hi ha errors ortogràfics que en realitat no ho són.
L'aigua és un compost químic transparent, inodor, insípid, químicament format per hidrogen i oxigen, de fórmula empírica H2 O i que, en un estat més o menys impur, constitueix la pluja , els mars , els llacs , els rius , etc.
Si s'ha de beure, que sigui aigua.
(en llatí) Si quid bibendum est, aqua.
— Aule Corneli Cels
Sigues aigua, amic meu.[2]
(en anglès) Be water, my friend.
— Bruce Lee
(var.) Aigua de maig , mala pels animals.
(var.) Aigua de maig , roín per als animals.
Aigua a les figues y a les peres ví.
Aigua als òrdis, qu'els blats se seguen.
Aigua bombollada, aigua de durada.
Aigua calenta y veta apretada, sangría acertada.
Aigua cau, senyal de pluja.
Aigua corrent, merda no se sent.
Aigua corrent, no mata la gent.
Aigua d'agost, mel i most .[4]
Aigua d'agost , safrà , mel i most .
Aigua de Giner, òmpli botes y graner .
Aigua de Febrer, bòna per a el sementer.
Aigua de Maig, de raig a raig, de Abril, de fil a fil.
Aigua de maig , roín per als animals .
Aigua de Març, herba en los sembrats.
Aigua en Agost, safrá, mèl i most .
Aigua en Febrer, òrdi en lo graner .
Aigua en Giner, toto l'any va be.
Aigua en Maig, a omplir el graner vaig.
Aigua en ví, es per als assustats.
Aigua freda y pá calent, causen dolor al ventrell .
Aigua passada no mou la mola.
Aigua sobre aigua, no neteja ni llava.
Et curarà de tot mal, una ajuda d'aigua amb sal.
Gat escaldat, amb aigua tèbia en té prou.
L'aigua bullida, allarga la vida.
L'aigua corrent fa viure la gent.
L'aigua de menta , tot mal repta.
L'aigua és bona quan hi ha eixut, si n'hi ha massa, tururut.
L'aigua fa la vista clara.
L'aigua sedativa, tot mal esquiva.
Llet desnatada , en aigua tornada.
Molt vi és metzina, l'aigua medecina.
No beguis aigua de bassa, ni d'olives mengis massa.
No et fiÏs d'aigua que no corre, ni d'home que porta barba roja.
No firmis paper que no llegeixis, ni beguis aigua que no vegis.
Qui s'ofega no mira quina aigua beu.
Qui vulgui aigua fresca que vagi a la font mateixa.
Reunió de corbs o de gralles , senyal d'aigua.
Si aigua beuràs, no caminaràs.
Si els ulls de poll et fan mal, renta'ls amb aigua i sal, i si d'ells et vols lliurar, rental's amb aigua de mar.
Si vols que la dona estiga contenta, dona-li aigua de menta .[4]
Xocolata i aigua freda, cagarines a la tarda.[11]
Neu a la muntanya , aigua a la plana .
Núvols a muntanya , aigua segura.[12]
Abans no pot baixar; primer ha de pujar, com totes les coses; aquesta va més alt que cap de les torres, i no en precisa pas d'ascensor ni escales, avions ni globus, coets, trets ni bales, tampoc com els ocells li precisen ales; en té prou amb el sol, amb el sol i l'aire.
aigua de pluja
De dalt ha baixat, ningú em diu bon dia, erò així mateix som ben requerida.
aigo quan plou
Com més m'ensabones més m'embrutes, i si em vols rentar m'has de deixar estar.
(var.) Com més m'ensabones, més m'embrutes, i si em vols netejar m'has de deixar.
El foc destrossa. Del foc és rei. Qui és qui amb mi pot?
No és Déu i està pertot arreu; dalt del cel i dins la terra, en el pou, a la taberna, al safareig i a la cisterna... I no endevines el nom seu?
No tinc cap color, no faig cap olor, i en temps de calor jo calmo l'ardor.
Cau aigua
Quant més m'ensabones, més m'embrutes. Si em vols netejar, deixa'm estar.
Què és allò que corre sense tenir cames?
(var.) Què és allò que corre sense tindre cames?
↑ Miralles , Francesc (ed.). Les Eines del bricolatge emocional . Barcelona: Columna, 2010. ISBN 9788466413336 . 1 2 3 Alcover , Antoni M. ; Moll , Francesc de B . «Aigua ». A: Diccionari català-valencià-balear . Barcelona: IEC, 2002. ↑ Gargallo i Gregori , José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir ». L'autor, 2010-. [Consulta: 22 agost 2024].↑ Alcover , Antoni M. ; Moll , Francesc de B . «núvol ». A: Diccionari català-valencià-balear . Barcelona: IEC, 2002.
Alberola , Estanislau. Refraner valencià: colecció de refráns populars . València: Arte y Letras, 1928.
Amades , Joan . Costums populars de Barcelona (en català). Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1931.
Amades , Joan . Folklore de Catalunya . Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8 .
Castells , Marta. Vegana i catalana: la cuina de tota la vida sense ingredients d'origen animal . Barcelona: Viena, 2016. ISBN 9788483308868 .
Castellví , Joan. Cinc-centes endevinalles / recollides, traduïdes, originals i versificades per Joan Castellví Cerdà (en català). 3a edició. Barcelona: Eler, 1956.
Escoles Nacionals de Sant Josep . Endevinetes (en català). 1a edició. Eivissa: IEE, 1985 (Col·lecció "Nit de Sant Joan").
Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars (en català). Barcelona: Millà, 1965 (Biblioteca popular catalana vell i nou ; 3). ISBN 8473040082 .
Martí i Adell , Cristòfol. Les nostres endevinalles . València: Edicions del Bullent, 1991 (Esplai juvenil, 5). ISBN 84-86390-40-0 .
Parés i Puntas , Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X .
Peris i Juan , Antoni. Diccionari de locucions i frases llatines . Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2001. ISBN 8441208786 .
Rocas , Irene; Angelats , Rosa (ed.); Vila , Pep (ed.). Refranys i dites populars de Llofriu, recollides per Irene Rocas . [Palafrugell]: Arxiu Municipal de Palafrugell, 2004. ISBN 8492343249 .
Salvà , Francesc. Recull d'endevinalles . Barcelona: Salvatella, 1983 (Una mica de tot).
Vila i Medinyà , Pep «Un recull de modismes empordanesos recollits pel folklorista reusenc Cels Gomis Mestres (Figueres, 1883)». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos , 41, (2010), pàg. 481-495. DOI: 10.2436/20.8010.01.46 .