Loading AI tools
щорічна першість серед футбольних команд Радянського Союзу З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Чемпіона́т СРСР з футбо́лу (рос. Чемпионат СССР по футболу) — щорічна першість серед футбольних команд Радянського Союзу. Перший регулярний чемпіонат провели у 1936 році (до того першість розігрували нерегулярно), останній — у 1991 році. Всього було розіграно 54 першості. Найбільше чемпіонських титулів здобуло «Динамо» (Київ) — 13.
![]() | |
Засновано | 1936 |
---|---|
Скасовано | 1991 |
Регіон | ![]() |
Конфедерація | УЄФА |
Кількість команд | 16 |
Рівень в ієрархії | 1 |
Пониження в класі | Перша ліга |
Внутрішній кубок | Кубок СРСР |
Міжнародні турніри | Кубок чемпіонів Кубок володарів кубків Кубок УЄФА |
Найбільше перемог | «Динамо» (Київ) (13) |
У найвищому дивізіоні радянського футболу в різні роки грали команди з усіх союзних республік, окрім Киргизької і Туркменської РСР.
Тоді як у більшості європейських чемпіонатів сезон проводять за системою «осінь-весна», радянська першість відмовилась від цієї ідеї. Кліматичні особливості північних районів Росії не дозволяли проведення футбольних поєдинків найвищого рівня у листопаді-грудні та березні, як практикують у Англії, Італії чи Іспанії.
Зазвичай чемпіонат СРСР починався у квітні та закінчувався у листопаді, тобто відбувався у межах одного календарного року. Чемпіонат проводили щороку, крім 1936 і 1976 років, коли було проведено по дві короткі першості — весняну та осінню. Також першість не проводили у роки німецької окупації Радянського Союзу (1941—1944) — у 1941 році чемпіонат почали, але не закінчили, а перша повоєнна першість відбулася у 1945 році.
Форма турніру змінювалася щокілька років, а кількість команд у найвищому дивізіоні коливався від 7 (у першому чемпіонаті, весна 1936) до 26-ти (1938). Чемпіонат розігрували переважно у 2 кола — кожна команда зустрічалася з іншою двічі: вдома і на виїзді. У 1938 році через велику кількість команд змагання провели у одне коло, а в 60-х роках провели експерименти з розділенням колективів на 2 підгрупи, найкращі команди яких потім виборювали звання чемпіона у фінальному турнірі.
1970 рік став часом остаточного формування структури вищої ліги (таку назву отримав клас «А»): у ній було 16 (або 18) команд — вони розігрували між собою круговий турнір у 2 кола (кожен з кожним зіграв домашній і виїзний матч). Дві найгірші команди опускалися у першу лігу. Натомість найкращі клуби першої ліги наступного сезону посідали місце тих команд, які вибули.
У перші роки після створення Радянського Союзу першість розігрували між собою збірні міст або союзних республік. До 1935 року проведено 7 таких турнірів. Календар і форма проведення змагань змінювалася кожного турніру.
В I чемпіонаті країни брали участь збірні команди 3 міст і 1 округу. Через відсутність футболістів Петрограду турнір виграла команда Москви. Наступні 3 чемпіонати провели у рамках найбільших спортивних змагань тих років: Всесоюзних свят фізкультури 1923 і 1924 та Всесоюзної спартакіади 1928. У 1923 році першими стали москвичі, в 1924 — Україна, котру представляли харків'яни. У змаганнях Всесоюзної спартакіади разом з радянськими командами брали участь 4 колективи закордонних робочих спортивних організацій (усього 21 команда). Це викликало підвищений інтерес до турніру з боку уболівальників. Окремі ігри відвідувало понад 40 000 глядачів — рекордна на ті часи цифра. Перемогла команда Москви.
У першості 1931 року переможцями стала збірна РРФСР, а у 1932 — збірна Москви. Останній чемпіонат для збірних команд міст відбувся у 1935 році. У ньому взяли участь команди 6 міст (Москва, Ленінград, Харків, Київ, Баку і Тифліс). Перемогу здобула команда Москви.
Крім всерадянських першостей популярними у 1920-х, 30-х рр. були чемпіонати окремих союзних республік та традиційні матчі між збірними міст. Тоді ж виникли і найстаріші футбольні клуби СРСР: московські «Динамо», ДПМВ (згодом ЦСКА), КОР (пізніший «Локомотив») (1923), «Пролетарська кузня» (згодом «Торпедо») (1924) і «Спартак» (1935); ленінградське і тбіліське «Динамо» (1925); київське «Динамо» (1927) і донецький «Стахановець» (потім «Шахтар») (1935).
Чемпіонати з 1936 року вирішили проводити щорічно між командами спортивних клубів і відомств.
Перша гра чемпіонату СРСР відбулась 22 травня 1936 року в Ленінграді між «Динамо» (Ленінград) і «Локомотивом» (Москва). Рахунок відкрив на 5 хв. нападник гостей Віктор Лавров, але у підсумку «Локомотив» програв 3:1.
У довоєнний період лідерами радянського футболу були московські «Динамо» і «Спартак». На двох команди й виграли всі чемпіонати до початку радянсько-німецької війни. Динамівці тріумфували у чемпіонатах 1936 (весна), 1937 та 1940, а спартаківці — 1936 (осінь), 1938 і 1939. «Спартак» одним з перших на теренах Союзу випробував тактичну систему «дубль-ве». Таке новаторське рішення дозволило «червоно-білим» два роки поспіль робити «дубль» — у 1938 і 1939 роках команда вигравала і чемпіонат і Кубок СРСР. Це досягнення так ніколи й не було повторено чи побито.
Перші роки по війні набрав силу армійський клуб ЦСКА (Москва) — той сильний колектив кінця 1940-х рр. прославився під прізвиськом «команда лейтенантів». ЦСКА перемагало у чемпіонаті СРСР три роки поспіль (1946—1948). Повторити це досягнення за всю історію радянських чемпіонатів зуміла лише одна команда — київське «Динамо» у 60-х роках. У лінії нападу армійців виділялись результативні нападники Григорій Федотов і Всеволод Бобров.
Радянська асоціація футболу нарешті вступила у ФІФА і збірна СРСР дебютувала на Олімпійських іграх (1952) та чемпіонатах світу (1958). Флагманами футболу стали московські «Спартак» і «Динамо». Обидві команди мали у своїх рядах майстрів найвищого класу, спартаківці: Ігоря Нетто і Микиту Симоняна, а динамівці — Лева Яшина — одного з найкращих воротарів у історії футболу.
У 1961 році чемпіоном вперше стає немосковський колектив — «Динамо» (Київ). У 1966-68 роках динамівці тричі поспіль вигравали першість СРСР, у чому велика заслуга наставника киян — Віктора Маслова, який впровадив у команді новітню тактичну систему 4-4-2. Київський колектив мав у своїх рядах таких виконавців, як Андрій Біба, Анатолій Бишовець, Василь Турянчик, Йожеф Сабо та Євген Рудаков.
Протягом 1970-х років «Динамо» (Київ) тільки у двох чемпіонатах залишався без медалей. Почав кар'єру бомбардир Олег Блохін — майбутній найкращий голеадор чемпіонатів СРСР (211 голів) і гравець, який проведе рекордну кількість ігор у «вишці» — 432. Наставником киян призначено Валерія Лобановського.
Після 1977 року, коли майже половина ігор (44,6 %) завершилось унічию, Федерація футболу СРСР пішла на радикальний крок — ввела т. зв. «ліміт нічиїх». Тобто команди не мали права звести унічию більше ігор, ніж було передбачено обмеженням (спочатку 8 ігор, потім — 10). Врешті-решт цей штучний ліміт відмінили у 1988 році.
Найпринциповішим протистоянням першості стали ігри «Спартак» (Москва)—«Динамо» (Київ). Ці два клуби мали найбільше представників у збірній СРСР, яку тренував Валерій Лобановський. До еліти радянського футболу увійшло українське «Дніпро» (Дніпропетровськ) — чемпіон країни у 1983 і 1988 роках.
Першим радянським легіонером у закордонних чемпіонатах став восени 1980 року Анатолій Зінченко.[1] Масовий від'їзд футболістів за кордони СРСР почався у 1988—1989 роках — після початку «перебудови», яка зачепила і спорт.
У 1991 році у зв'язку з розпадом СРСР завершився останній, 54-й чемпіонат Радянського Союзу з футболу. Його виграв ЦСКА (Москва).
Показано статистику команд, які грали у вищій лізі чемпіонату СРСР. Всі 54 турніри провели лише два клуби: «Динамо» (Москва) і «Динамо» (Київ). За перемогу нараховано 2 очки, за нічию — одне.
Медалі | № | Команда | Т | І | В | Н | П | М'ячів | Очок | % | |||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() |
![]() |
![]() | |||||||||||
12 | 12 | 9 | ![]() |
1. | «Спартак» (Москва) | 53 | 1453 | 722 | 385 | 346 | 2483 — 1467 | 1829 | 62,9 |
11 | 11 | 5 | ![]() |
2. | «Динамо» (Москва) | 54 | 1487 | 707 | 405 | 375 | 2438 — 1461 | 1819 | 61,2 |
13 | 11 | 3 | ![]() |
3. | «Динамо» (Київ) | 54 | 1483 | 681 | 456 | 346 | 2306 — 1566 | 1818 | 61,3 |
2 | 5 | 13 | ![]() |
4. | «Динамо» (Тбілісі) | 51 | 1424 | 621 | 406 | 397 | 2176 — 1677 | 1648 | 57,9 |
3 | 3 | 6 | ![]() |
5. | «Торпедо» (Москва) | 51 | 1455 | 601 | 433 | 421 | 2059 — 1656 | 1635 | 56,2 |
7 | 4 | 6 | ![]() |
6. | ЦСКА (Москва) | 48 | 1328 | 586 | 364 | 378 | 2034 — 1454 | 1536 | 57,8 |
1 | 1 | ![]() |
7. | «Зеніт» (Ленінград) | 49 | 1402 | 464 | 411 | 527 | 1725 — 1914 | 1339 | 47,8 | |
2 | 2 | ![]() |
8. | «Шахтар» (Донецьк) | 44 | 1288 | 434 | 379 | 475 | 1522 — 1641 | 1247 | 48,4 | |
1 | 3 | ![]() |
9. | «Динамо» (Мінськ) | 39 | 1145 | 372 | 340 | 433 | 1257 — 1421 | 1084 | 47,3 | |
1 | 2 | ![]() |
10. | «Арарат» (Єреван) | 33 | 1026 | 352 | 280 | 394 | 1150 — 1306 | 984 | 48,0 | |
1 | ![]() |
11. | «Локомотив» (Москва) | 39 | 1001 | 303 | 289 | 409 | 1218 — 1431 | 895 | 44,7 | ||
1 | ![]() |
12. | «Нефтчі» (Баку) | 27 | 884 | 253 | 270 | 361 | 907 — 1141 | 776 | 43,9 | ||
1 | ![]() |
13. | «Чорноморець» | 24 | 738 | 244 | 217 | 277 | 777 — 884 | 705 | 47,8 | ||
![]() |
14. | «Кайрат» (Алма-Ата) | 24 | 780 | 226 | 234 | 320 | 742 — 983 | 686 | 44,0 | |||
![]() |
15. | «Пахтакор» (Ташкент) | 22 | 722 | 212 | 211 | 299 | 805 — 1035 | 635 | 44,0 | |||
1 | ![]() |
16. | СКА (Ростов-на-Дону) | 21 | 680 | 218 | 194 | 268 | 843 — 911 | 630 | 46,3 | ||
2 | 2 | 2 | ![]() |
17. | «Дніпро» | 19 | 554 | 227 | 154 | 173 | 729 — 634 | 608 | 54,9 |
![]() |
18. | «Крила Рад» (Куйбишев) | 26 | 715 | 185 | 209 | 321 | 675 — 996 | 579 | 40,5 | |||
![]() |
19. | «Металіст» (Харків) | 14 | 438 | 133 | 124 | 181 | 413 — 530 | 390 | ||||
1 | ![]() |
20. | «Зоря» (Ворошиловград) | 14 | 412 | 125 | 135 | 152 | 416 — 469 | 385 | 46,7 | ||
![]() |
21. | «Динамо» (Ленінград) | 17 | 397 | 135 | 102 | 160 | 589 — 649 | 372 | 46,9 | |||
![]() |
22. | «Торпедо» (Кутаїсі) | 13 | 439 | 104 | 129 | 206 | 395 — 655 | 337 | 38,4 | |||
1 | ![]() |
23. | «Жальгіріс» (Вільнюс) | 11 | 330 | 107 | 93 | 130 | 349 — 463 | 705 | 46,5 | ||
![]() |
24. | «Ротор» (Волгоград) | 11 | 293 | 91 | 66 | 136 | 352 — 488 | 248 | 42,3 | |||
![]() |
25. | «Ністру» (Кишинів) | 11 | 312 | 69 | 84 | 159 | 312 — 534 | 635 | 35,6 | |||
![]() |
26. | «Карпати» (Львів) | 9 | 244 | 68 | 85 | 91 | 250 — 301 | 221 | 45,3 | |||
![]() |
27. | «Даугава» (Рига) | 7 | 203 | 51 | 48 | 104 | 198 — 311 | 150 | 37,0 | |||
![]() |
28. | ВПС (Москва) | 6 | 161 | 58 | 32 | 71 | 235 — 270 | 148 | 46,0 | |||
![]() |
29. | «Крила Рад» (Москва) | 6 | 143 | 32 | 39 | 72 | 525 — 706 | 103 | 36,0 | |||
1 | ![]() |
30. | «Металург» (Москва) | 4 | 91 | 40 | 17 | 34 | 173 — 170 | 97 | 53,3 | ||
![]() |
31. | «Локомотив» (Харків) | 4 | 114 | 34 | 23 | 57 | 112 — 176 | 91 | 42,5 | |||
![]() |
32. | «Кубань» (Краснодар) | 3 | 102 | 29 | 26 | 47 | 111 — 145 | 84 | 41,2 | |||
![]() |
33. | «Адміралтієць» (Ленінград) | 3 | 84 | 26 | 17 | 41 | 122 — 149 | 69 | 41.1 | |||
![]() |
34. | «Памір» (Душанбе) | 3 | 84 | 21 | 27 | 36 | 74 — 104 | 69 | 41.1 | |||
![]() |
35. | «Електрик» (Ленінград) | 5 | 80 | 22 | 18 | 40 | 112 — 163 | 62 | 38.8 | |||
![]() |
36. | «Факел» (Воронеж) | 2 | 66 | 20 | 17 | 29 | 63 — 83 | 57 | 43.2 | |||
![]() |
37. | «Трудові резерви» (Ленінград) | 3 | 68 | 16 | 23 | 29 | 82 — 113 | 55 | 40.4 | |||
![]() |
38. | «Волга» (Горький) | 3 | 85 | 14 | 27 | 44 | 58 — 143 | 55 | 32.3 | |||
![]() |
39. | «Спартак» (Тбілісі) | 2 | 64 | 21 | 11 | 32 | 82 — 109 | 53 | 41.4 | |||
![]() |
40. | «Спартак» (Владикавказ) | 2 | 62 | 16 | 16 | 30 | 64 — 89 | 48 | 38.7 | |||
![]() |
41. | «Динамо» (Одеса) | 2 | 51 | 16 | 13 | 22 | 64 — 102 | 45 | 44.1 | |||
![]() |
42. | СКА (Одеса) | 2 | 68 | 4 | 19 | 45 | 38 — 121 | 27 | 19.9 | |||
![]() |
43. | «Металург» (Запоріжжя) | 1 | 30 | 9 | 7 | 14 | 27 — 38 | 25 | 41.7 | |||
![]() |
44. | ВМС (Москва) | 1 | 28 | 7 | 9 | 12 | 30 — 50 | 23 | 41.1 | |||
![]() |
45. | «Таврія» (Сімферополь) | 1 | 34 | 8 | 7 | 19 | 27 — 54 | 23 | 33.8 | |||
![]() |
46. | «Сільмаш» (Харків) | 1 | 25 | 8 | 6 | 11 | 34 — 45 | 22 | 44.0 | |||
![]() |
47. | «Уралмаш» (Свердловськ) | 1 | 34 | 7 | 8 | 19 | 19 — 39 | 22 | 32.4 | |||
![]() |
48. | «Сталінець» (Москва) | 1 | 25 | 8 | 5 | 12 | 36 — 44 | 21 | 42.0 | |||
![]() |
49. | «Локомотив» (Київ) | 1 | 25 | 8 | 5 | 12 | 43 — 64 | 21 | 42.0 | |||
![]() |
50. | «Шинник» (Ярославль) | 1 | 32 | 6 | 9 | 17 | 20 — 48 | 21 | 32.8 | |||
![]() |
51. | «Динамо» (Ростов-на-Дону) | 1 | 25 | 7 | 6 | 12 | 39 — 43 | 20 | 40.0 | |||
![]() |
52. | «Темп» (Баку) | 1 | 25 | 6 | 8 | 11 | 33 — 40 | 20 | 40.0 | |||
![]() |
53. | «Спартак» (Ленінград) | 1 | 25 | 6 | 8 | 11 | 30 — 39 | 20 | 40.0 | |||
![]() |
54. | «Калев» (Таллінн) | 2 | 58 | 3 | 14 | 41 | 46 — 146 | 20 | 17.2 | |||
![]() |
55. | «Динамо» (Кіровабад) | 1 | 38 | 5 | 9 | 24 | 25 — 59 | 19 | 25.0 | |||
![]() |
56. | «Гурія» (Ланчхуті) | 1 | 30 | 5 | 8 | 17 | 18 — 38 | 18 | 30.0 | |||
![]() |
57. | «Спартак» (Харків) | 1 | 25 | 5 | 7 | 13 | 43 — 63 | 17 | 34.0 | |||
![]() |
58. | «Більшовик» (Ленінград) | 1 | 25 | 7 | 3 | 15 | 35 — 57 | 17 | 34,0 | |||
![]() |
59. | ОБО (Свердловськ) | 1 | 22 | 6 | 4 | 12 | 31 — 45 | 16 | 36.4 | |||
![]() |
60. | «Харчовик» (Москва) | 1 | 25 | 5 | 6 | 14 | 25 — 53 | 16 | 32,0 | |||
![]() |
61. | «Локомотив» (Тбілісі) | 1 | 25 | 5 | 5 | 15 | 44 — 62 | 15 | 30,0 | |||
![]() |
62. | Команда міста Калініна | 1 | 13 | 5 | 4 | 4 | 19 — 19 | 14 | 53.9 | |||
![]() |
63. | «Буревісник» (Москва) | 1 | 25 | 4 | 4 | 17 | 28 — 87 | 12 | 24,0 |
Таблиця всіх головних тренерів, які ставали чемпіонами СРСР з футболу та клуби, з якими вони здобували медалі різного ґатунку.
Зауваження: У осіній першості 1936 «Спартаком» (Москва) керувала тренерська рада. У таблиці цей чемпіонський титул записано на Михайла Козлова. У 1990 році Валерій Лобановський керував «Динамо» (Київ) протягом першої половини першості, потім старшим тренером став Анатолій Пузач. Чемпіонський титул враховано обидвом спеціалістам.
Таблиця найтитулованіших гравців (понад 5 золотих медалей), які ставали чемпіонами СРСР з футболу.
Місце | Футболіст | Чемпіонств | Команди, з якими здобуто титул і роки |
---|---|---|---|
1. | Олег Блохін | 8 | «Динамо» (Київ): 1971, 1974, 1975, 1977, 1980, 1981, 1985, 1986 |
2-4. | Володимир Веремеєв | 7 | «Динамо» (Київ): 1968, 1971, 1974, 1975, 1977, 1980, 1981 |
2-4. | Володимир Мунтян | 7 | «Динамо» (Київ): 1966, 1967, 1968, 1971, 1974, 1975, 1977 |
2-4. | Євген Рудаков | 7 | «Динамо» (Київ): 1966, 1967, 1968, 1971, 1974, 1975, 1977 |
5-7. | Володимир Безсонов | 6 | «Динамо» (Київ): 1977, 1980, 1981, 1985, 1986, 1990 |
5-7. | Володимир Дьомін | 6 | «Спартак» (Москва): 1939; ЦСКА (Москва): 1946, 1947, 1948, 1950, 1951 |
5-7. | Віктор Колотов | 6 | «Динамо» (Київ): 1971, 1974, 1975, 1977, 1980, 1981 |
Список гравців, які провели 300 і більше матчів у вищій лізі[2].
Список ста найрезультативніших гравців елітного дивізіону радянського футболу[2].
|
|
Список найвлучніших футболістів українських команд в іграх елітної ліги радянського футболу[3].
|
|
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.