Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Безпа́льче — село в Україні, у Гельмязівській сільській громаді, Золотоніського району Черкаської області. Населення становить 641 особа.
село Безпальче | |
---|---|
Країна | ![]() |
Область | Черкаська область |
Район | Золотоніський район |
Громада | Гельмязівська сільська громада |
Код КАТОТТГ | UA71040050020061260 |
Облікова картка | gska2.rada.gov.ua |
Основні дані | |
Засноване | 1622 |
Населення | 641 (2007) |
Площа | 3,752 км²[1] |
Поштовий індекс | 19832 |
Телефонний код | +380 4738 |
Географічні дані | |
Географічні координати | 49°56′09″ пн. ш. 31°55′34″ сх. д.H G O |
Середня висота над рівнем моря |
101—102 м[2] |
Водойми | річка Супій |
Відстань до обласного центру |
55,8 (фізична) км[3] |
Відстань до районного центру |
18 км |
Найближча залізнична станція | Драбове-Барятинське |
Відстань до залізничної станції |
31 км |
Місцева влада | |
Адреса ради | село Гельмязів |
Карта | |
Мапа | |
![]() | |
|
Село розташоване на лівому березі річки Супій, за 18 км від селища Драбів та за 31 км від залізничної станції Драбове-Барятинське.
У 1622 році село було у списку населених пунктів, що належали до Переяславського староства. Друге історичне джерело, у якому згадується село Безпальче, — карта України, складена французьким інженером Бопланом і видана в середині XVII століття в Руані (Франція).
На думку історика Л. В. Падалки, назва походить від прізвищ та імен туземного походження. Народна ж легенда розповідає, що група козаків Переяславського полку під керівництвом козака Безпалька висадилась на острівець, що омивався водами Супою, і заснувала поселення. Після смерті козака село стали називати Безпальче.
У 1635 році війська українсько-польського магната Яреми Вишневецького пройшли з вогнем і мечем, зайняли кілька сіл на Золотоношці. У 1638 році козаки села брали активну участь у селянсько-козацькому повстанні під проводом Якова Острянина й Дмитра Гуні проти польських загарбників, а в 1648—1657 роках під проводом Богдана Хмельницького.
Згідно з Румянцевським переписом 1767 року в селі був 201 двір; за матеріалами подвірно-господарського перепису 1885 року — 402 двори з населенням 2 191 особа, а в 1910 році — 443 двори, де мешкали 2 452 особи.
Село є на мапі 1812 року.[4]
У першій половині XIX століття в селі було відкрито церковноприходську школу, а в 1871 році — однокласне народне училище.
У російсько-японській війні 1904—1905 років брали участь 12 осіб, у Першій світовій війні 1914—1918 років — 274 особи.
У 1906 році в Безпальчому вибухнуло селянське повстання, яке було придушене.
9 грудня 1918 року в селі відбувся бій партизанів з німецькими військами під керівництвом Рубана Олександра Михайловича.
Під час австро-німецьної окупації 1918 року діяв партизанський загін на чолі з О. М. Рубаном, що своїми діями наближав встановлення радянського окупаційного режиму.
У березні 1919 року І. Ю. Ільєнко був обраний делегатом Третього Всеукраїнського з'їзду рад від Золотоніського повіту. 4 березня 1919 року відбулися перші вибори до сільської ради, першим головою став Шевченко Самсон Іванович. У 1929 році створюються колективні господарства — ТСОЗи, що пізніше об'єдналися в два колгоспи.
Під час Голодомору 1932—1933 років від голоду померло 858 мешканців села,[5] зокрема 347 дітей.
Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, проведеного окупаційним урядом СССР 1932—1933 та 1946–1947 роках.
У роки радянсько-німецької війни 282 жителі села перебували на фронті, з них 97 нагороджено бойовими орденами і медалями. Вивезено до Німеччини 196 осіб, з них дев'ять загинуло. Розстріляно в період окупації — 33. В центрі села височіє пам'ятник радянським військовим, загиблим 1943 року під час повернення в село радянських окупантів, обеліск Слави в пам'ять 174 односельців, загиблих під час німецько-радянської війни; споруджено монумент на могилі партизанів, які полягли 1918 року.
Станом на 1972 рік в селі мешкало 1426 осіб, на території села була центральна садиба колгоспу ім. Ленінського комсомолу, за яким було закріплено 3,1 тисяч га землі, у тому числі 2,4 тнсячі га орної. Основним напрямом господарства було тваринництво.
У селі працювали середня школа, де навчалося 287 учнів, клуб на 250 місць 2 бібліотеки з книжковим фондом 11 тисяч примірників, дитячі ясла.
В селі працює середня школа (у 1971 році відзначила 100-ліття), бібліотека, фельдшерсько-акушерський пункт, відділення зв'язку, відділення Ощадбанку, дитячий садок, чотири магазини, у вівторок — базар; діє церква Святого Воскресіння.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.