Loading AI tools
ізраїльська авіакомпанія З Вікіпедії, вільної енциклопедії
El Al («Ель Аль») (івр. אל על — «у височінь») — найбільша авіакомпанія Ізраїлю, національний авіаперевізник. Штаб-квартира — в Тель-Авіві. Займається пасажирськими перевезеннями до країн Азії, Африки, Північної Америки, Європи і Близького Сходу. Спеціальний відділ компанії, «EL AL Cargo», займається вантажоперевезеннями.
![]() | ||||
| ||||
Тип | авіакомпанія публічна компанія[1] і бізнес | |||
---|---|---|---|---|
Дата заснування | 1948 | |||
Базовий аеропорт | Аеропорт імені Давида Бен-Гуріона | |||
Хаби | Міжнародний аеропорт імені Бен-Гуріона | |||
Слоган | "It's not just an airline, it's Israel" | |||
Розмір флоту | 43 | |||
Пунктів призначення | 64 | |||
Материнська компанія | невідомо | |||
Дочірні компанії | Sun d'Or | |||
Штаб-квартира | ![]() | |||
Керівник |
| |||
Капіталізація | 893 726 000 ₪ (15 листопада 2022)[1] | |||
Сайт | elal.co.il |
У вересні 1948 року ізраїльські інженери і техніки переобладнали військовий літак ВПС Ізраїлю на цивільний.
Літак піднявся з військової бази Тель-Ноф[ru] і мав на борту два екіпажі загальною кількістю 16 осіб. Літак прибув до Женеви, де взяв на борт президента Ізраїлю Хаїма Вейцмана з дружиною Вірою. Того ж дня ввечері літак прибув назад до Тель-Ноф. У повітряному просторі Ізраїлю літак у його першому цивільному польоті супроводжували чотири винищувачі. Цей політ вважається першим польотом цивільної ізраїльської авіакомпанії «Ель Аль»[2].
Офіційно авіакомпанія була заснована 15 листопада 1948 року і в серпні 1949 почала регулярні пасажирські перевезення з Тель-Авіва до Парижа і Рима, трохи пізніше до пунктів призначення додався Лондон. Безпосадкові польоти з Тель-Авіва до Нью-Йорка почалися з 15 червня 1961 року, коли літак Боїнг 707, що належав «Ель Аль», установив світовий рекорд по далечині безпосадкового польоту, здолавши відстань у 9270 кілометрів за 9 годин і 33 хвилини.
З 1978 року авіакомпанія не робить польотів по суботах.
Перша фаза приватизації, що довго відкладалася, почалася в червні 2003 року, коли 15% акцій компанії були виставлені на продаж на Тель-Авівській фондовій біржі. Холдинг «Кнафаім-Аркіа» придбав значну частку акцій «Ель Аль» 2004 року і нині претендує на повне володіння авіакомпанією. На сьогоднішній день, 40% акцій «Ель Аль» належать «Кнафаім-Аркіа», 30% — приватним інвесторам, 30% — державі. В «Ель Аль» зайнято 5417 співробітників.
«Ель Аль» має репутацію однієї з найбезпечніших[3] авіакомпаній у світі з таких причин:
Відомо про приблизно шістьох співробітників служби авіаційної безпеки в цивільному, які перебувають на борту кожного літака під час польоту (точне число агентів не розголошується з міркувань безпеки). Всі співробітники мають заховану під одягом зброю. Всі агенти є вихідцями з армійських частин спеціального призначення. Більшість пілотів «Ель Аль» в минулому — льотчики ВПС Ізраїлю. Крім того, весь екіпаж літака проходить курс рукопашного бою — «Крав мага» і курси поведінки в нештатній ситуації, при терористичній атаці.
У всіх лайнерах авіакомпанії кабіна екіпажу відокремлена від пасажирського відсіку подвійними дверима з кодовим замком. Другі двері відчиняться лише тоді, коли перші зачиняться і той, хто заходить, буде впізнаний капітаном або другим пілотом.
Багажний відсік відокремлений від пасажирського посиленою сталевою підлогою, на випадок вибуху.
Всі літаки El Al оснащені системами інфрачервоної протидії ракетним атакам[4].
Перевірка пасажирів проводиться співробітниками спеціальної служби авіаційної безпеки «Ель Аль», які проходять спеціальні курси.
Весь багаж обов'язково просвічується службою безпеки перед допуском на борт. Так, наприклад, в аеропорту Домодєдово в Москві після перевірки всі пасажири чекають посадки на рейс у спеціальній «стерильній» (відділеній від інших пасажирів) зоні — вона відокремлена скляним огородженням і вхід туди суворо за посадковими квитками на рейс. Пасажири, які не є громадянами Ізраїлю, проходять особливо уважну процедуру огляду.
Правила підвищеної безпеки були введені в авіакомпанії після першого в історії політичного викрадення літака членом Народного фронту звільнення Палестини Лейлою Халед і нікарагуанським революціонером Патрісіо Аргуельо[ru] 23 липня 1968 року. Цей випадок виявився єдиним успішним прецедентом захоплення ізраїльського літака.
Повітряне судно | Кількість суден | Пасажирів |
---|---|---|
Boeing 737-800[en] | 10 +3 замовлення | 142 |
4 | 180 | |
1 | 189 | |
Boeing 737-900ER[en] | 8 | 172 |
Boeing 777-200ER | 6 | 279 |
Boeing 787-8 | 2 +2 замовлення | 238 |
Boeing 787-9 | 12 | 282 |
Всього | 44 |
Повітняне судно | Початок експлуатації |
Закінчення експлуатації |
---|---|---|
Boeing 707-300C | 1965 | 1992 |
Boeing 720B | 1962 | невідомо |
Boeing 737–200 | 1981 | 2000 |
Boeing 747–100 | 1977 | 1988 |
Boeing 747-200B | 1971 | 2001 |
Boeing 747-200C | 1975 | 2006 |
Boeing 747-200F | 1979 | 2012 |
Boeing 747-400F | 2010 | 2019 |
Boeing 757–200 | 1987 | 2012 |
Boeing 767–200 | 1982 | 2012 |
Boeing 767-200ER | 1984 | 2013 |
Bristol Type 175 Britannia[en] | 1960-ті | 1960-ті |
Lockheed Constellation[en] | 1951 | 1960-ті |
Douglas DC-4 | 1949 | 1967 |
Curtiss C-46 | 1940-ві | 1950-ті |
McDonnell Douglas MD-11 | 1998 | 2000 |