specie de ciupercă From Wikipedia, the free encyclopedia
Pleurotus pulmonarius (Elias Magnus Fries, 1821 ex Quél., 1872) din încrengătura Basidiomycota, în familia Pleurotaceae și de genul Pleurotus,[1][2] este o ciupercă comestibilă, care crește sălbatică sau poate fi și cultivată. Ea este denumită în popor păstrăv de vară sau ciuperca fenix.[3] Specia este un saprofit ce descompune lemn mort, dar și parazit care năpădește numai arbori bolnavi sau slăbiți, în primul rând de plop, de asemenea, de fag, frasin, mesteacăn sau nuc, nefiind un dăunător de lemn însemnat. Soiul sălbatic se găsește în România, Basarabia și Bucovina de Nord, dezvoltându-se în buchete cu punct de inserție comun, în păduri naturale de foioase pe trunchiuri de arbori sau pe lemn mort. Apare în regiuni mai răcoroase, din iunie iulie până octombrie (noiembrie), dar niciodată iarna.[4][5]
Pleurotus ostreatus | |
---|---|
![]() | |
Păstrăvi de vară | |
Clasificare științifică | |
Domeniu: | Eucariote |
Regn: | Fungi |
Diviziune: | Basidiomycota |
Clasă: | Agaricomycetes |
Ordin: | Agaricales |
Familie: | Pleurotaceae |
Gen: | Pleurotus |
Specie: | P. pulmonarius |
Nume binomial | |
Pleurotus pulmonarius (Fr.) Quél. (1872) | |
Sinonime | |
| |
Modifică text ![]() |
Numele binomial a fost determinat drept Agaricus pulmonarius de renumitul savant suedez Elias Magnus Fries în volumul 1 al trilogiei sale Systema Mycologicum din anul 1821.[6] În 1872, micologul francez Lucien Quélet a transferat specia corect la genul Pleurotus sub păstrarea epitetului, de verificat în Mémoires de la Société d'Émulation de Montbéliard.[7] Toate celelalte încercări de redenumire (vezi infocaseta) sunt acceptate sinonim, dar neglijabile, nefiind folosite.
Numele generic este derivat din cuvintele grecești (greacă veche Πλευρά= laterală, flancă, coastă[8] și (greacă veche οὖς=ureche),[9] iar epitetul din cuvântul latin (latină pulmo=plămâni, unul din cei doi plămâni),[10] datorită asemănării cuticulei bătrâne cu suprafața unui plămân.
Păstrăvul de vară este nematofag, fiind capabil să otrăvească nematode folosind toxine. Hifele fungide penetrează nematodele paralizate sau ucise, care sunt apoi digerate.[11]
Ciuperca poate fi confundată cu specii aceluiași gen sau al unuia înrudit, ca de exemplu cu Pleurotus cornucopiae (comestibil),[15] Pleurotus djamor (comestibil, aspect rozaliu),[16] Pleurotus dryinus (necomestibil, gust și miros de ciuperci, dar prea vâscos),[17] Pleurotus eryngii (delicios),[18][19] Pleurotus ostreatus (comestibil),[20] Pleurotus ostreatus forma florida (comestibil),[21], Lentinellus cochleatus (comestibil, miros de anason),[22] Panellus serotinus (comestibil, bătrân ceva amar, se dezvoltă adesea pe același arbore),[23] Panellus stipticus (necomestibil, mai mic, amar, bioluminescent),[24] sau chiar cu letal otrăvitoarea Pleurocybella porrigens de culoare mai închisă.[25]
Păstrăvul de vară este apreciat pentru valoarea lui alimentară, dar consumată crud în porții mai mari poate provoca o hemoliză.[26] Toată ciuperca se folosește numai la exemplare foarte tinere, pentru că carnea din picior devine repede fibroasă, pieloasă și trebuie îndepărtată (nu la acele cultivate). Buretele se poate prepara ca buretele cornet prăjit numai în unt/ulei cu ceapă tânără (sare, piper), consumat cald ori rece pe o felie de pâine sau ca adăugare la un mușchi respectiv antricot de vită, carne de iepure de casă etc.[27] Mai departe se poate pregăti cu el o salată împreună cu fasole verzi sau o plăcintă de foitaj, chiar ca adăugare într-o supă/ciorbă de burtă este delicios.[28] Se pretează și pentru murat sau conservat în ulei după ce a fost prăjit.[29]
Ciupercile Pleurotus prezintă un potențial terapeutic deosebit. De fapt, în genere orice specie de Pleurotus are un conținut în colesterol de 0%. Proteina crudă atinge 30% comparativ cu Shiitake la care este de doar 17-18%. Sunt bogate în substanțe active precum polizaharide, lovastatină, poliolul neciclic manitol, terpene, vitamine, steroli, aminoacizi, peptide – toate cu efect benefic asupra organismului uman: reglează tensiunea arterială, reduce conținutul de colesterol rău, stimulează imunitatea, previne infecțiile virale, bacteriene și formarea de tumoare. Păstrăvul de vară stimulează în primul rând imunitatea, infecțiile virale, și este în plus hepatoprotectiv și folositor la tratamente antistres. O metodă populară de a extrage substanțelor active din carpoforii de Pleurotus este decoctul. Prin decoctul carpoforilor timp de două ore se obține o licoare bogată în polizaharide care poate fi ținută la frigider timp de mai multe zile. Se poate administra sub formă de picătură în ceai, supe, sau băuturi răcoritoare. Nu prezintă efecte secundare și poate fi administrată pe perioade îndelungate (3 luni) cu pauză de câte 3 săptămâni între ele. O altă metodă de a extrage substanțe active din carpoforii de Pleurotus este extractul alcoolic (prepararea unei tincturi).[30]
Pleurotus pulmonarius este una dintre ciupercile comestibile cele mai cultivate și populare pe scară largă în genul Pleurotus. Trei markeri moleculari au fost folosiți pentru a analiza diversitatea genetică a 15 sorți de P. pulmonarius chinezești. În total, 21 ADN-uri polimorfe amplificate aleatoriu (RAPD=reacție de polimerizare în lanț), 20 repetări inter-simple ale secvenței (ISSR=amprentarea geonomică) și 20 polimorfisme amplificate legate de secvență (SRAP=familie de proteine) au fost selectate pentru generarea de date pe baza profilurilor lor clare de legătură produse. În total au fost detectate 361 fragmente RAPD, 283 ISSR și 131 SRAP, dintre care 287 (79,5%) RAPD, 211 (74,6%) ISSR și 98 (74,8%) SRAP ale fragmentelor au fost polimorfe.[31]
Buretele este produs în mod tradițional folosind un substrat format din rumeguș și coji de semințe de bumbac, completate cu tărâțe de grâu. Pentru a optimiza sistemic cultivarea lui, s-a aplicat o structură simplă de grilă simplex, folosind agro-reziduuri ca substrat principal pentru a înlocui rumegușul și cojile de bumbac. S-au demonstrat efectele diferitelor cantități de paie de grâu, paie de porumb și paie de soia asupra variabilelor de randament, ritmului miceliar de creștere, a lungimii piciorului, diametrului și grosimii pălăriei precum timpului de recoltare. Rezultatele au indicat că un amestec de paie de grâu, paie de porumb și paie de soia poate avea repercusiuni semnificativ pozitive asupra fiecăreia dintre aceste variabile. Ele au fost optime cu o mixtură de 40,4% paie de grâu, 20,3% paie de porumb, 18,3% paie de soia, combinată cu 20,0% tărâțe de grâu și 1,0% carbonat de calciu (CaCO3) ușor, eficiența biologică fiind cu 15,2% mai mare. Aceste rezultate oferă o bază teoretică pentru proiectul „înlocuirea lemnului cu iarba” privind cultivarea ciupercilor comestibile.[32]