practică religioasă antică From Wikipedia, the free encyclopedia
Șamanismul este format dintr-o sumă de tradiții, credințe și practici care se ocupă cu comunicarea cu entități și lumea spiritelor. Cel care practică șamanismul este cunoscut drept șaman.[2] Sunt multe tipuri de șamani și variații ale acestora în jurul lumii, dar toți au în comun anumite caracteristici și credințe. Șamanii sunt intermediari între oameni și lumea spiritelor. Ei pretind că pot trata boli și sunt capabili să intre în lumile superioare pentru a obține răspunsuri la problemele comunității.[3]
| |
![]() |
|
---|---|
Concepte cheie
Dumnezeu · Pământ | |
Primele forme de religie
Animism · Zoolatrie | |
Locuri istorice
Asia (Bon · Budism | |
Oameni
Kohen · Brahman | |
Entități supranaturale
Аlbasta · Înger | |
După majoritatea autorilor, termenul de șamanism este derivat din cuvântul „șaman”, împrumutat din Siberia, pe care popoarele tungusiene îl folosesc pentru a-și descrie necromanții. [4] Termenul "șaman" este preluat din cuvântul turcic šamán, care este un termen pentru un practicant al acestor obiceiuri[necesită citare], fiind foarte folosit în cultura turco-mongolă și tungusă, ca, de altfel, și în cultura ancestrală din Siberia. Originea etimologică nu este certă. Poate fi legată de rădăcina tungusă ša- "a ști".[5][6] Alții presupun că termenul provine în mod direct din verbul sambi, din limba Manchu, „ a ști, a cunoaște, a privi prin”, și ar fi singurul cuvânt de această origine asimilat în engleză.[7]
Istoricul englez Ronald Hutton a remarcat că la începutul sec. al XXI-lea, au existat patru definiții separate ale termenului:
În general, șamanul traversează axa mundi și intră în lumea spirituală prin efectuarea unei tranziții a conștiinței, care intră într-o transă extatică, fie autohypnotic, fie prin utilizarea entheogenilor. Metodele folosite sunt diverse și sunt adesea folosite împreună.