From Wikipedia, the free encyclopedia
Gotisk (*gutisko razda, *𐌲𐌿𐍄𐌹𐍃𐌺𐍉𐍂𐌰𐌶𐌳𐌰) er et utdødd germansk språk som ble brukt av goterne. Det kjennes først og fremst gjennom en bibeloversettelse fra 300-tallet, og er det eneste østgermanske språket hvor vi kjenner til en anselig del av ordforrådet. Alle de andre (som burgundisk og vandalsk) kjennes bare fra egennavn som har overlevd gjennom historiske beretninger.
Gotisk | |||
---|---|---|---|
𐌲𐌿𐍄𐍂𐌰𐌶𐌳𐌰 | |||
![]() | |||
Brukt i | Italia, Gallia, Spania, Ukraina,[1] Russland | ||
Antall brukere | 0 (2019) | ||
Lingvistisk klassifikasjon | Indoeuropeisk Østgermansk Gotisk | ||
Skriftsystem | det gotiske alfabetet, runer | ||
Språkkoder | |||
ISO 639-2 | got | ||
ISO 639-3 | got | ||
Glottolog | goth1244 | ||
![]() ![]() |
Som et germansk språk er gotisk en del av den indoeuropeiske språkfamilien. Det er det tidligst dokumenterte germanske språket, men har ingen moderne etterfølgere. De eldste gotiske tekstene stammer fra 300-tallet, men språket var i tilbakegang alt ved midten av 500-tallet, dels på grunn av goternes militære nederlag mot frankerne, ødeleggelsen av goternes rike i Italia, goternes overgang til katolisismen, og den geografiske isolasjonen. Språket overlevde på Den iberiske halvøy til så sent som 700-tallet, og den frankiske forfatteren Walafrid Strabo skrev at det fortsatt ble brukt ved Donaus nedre løp og i isolerte fjellstrøk på Krim tidlig på 800-tallet (se krimgotisk). Ordene som ble innhentet fra Krim på 1500-tallet stammer muligens ikke fra det samme språket.
Siden språket er så gammelt, og har et så stort kjent ordforråd, er det av stor interesse i sammenlignende lingvistikk.
Språkets egentlige navn er ukjent, og rekonstruksjonen *gutiska razda er basert på Jordanes' Gothiskandza, lest som gutisk-andja («gotisk ende (eller grense)»). razda («tale») er belagt, for eksempel i Matt. 26.73.[2]
I denne artikkelen er gotiske ord skrevet med det latinske alfabetet, slik det er beskrevet i artikkelen om det gotiske alfabetet.
Det finnes bare noen få overlevende tekster på gotisk; ikke nok til å rekonstruere språket fullstendig.
Utdypende artikkel: Det gotiske alfabetet
Ulfilas' gotisk ble skrevet med et alfabet som høyst sannsynlig ble oppfunnet av ham selv til oversettelsen. Noen forskere (for eksempel Braune) hevder at det ble utledet fra bare det greske alfabetet, mens andre fastholder at noen av de gotiske bokstavene stammer fra runene eller det latinske alfabetet.
For leselighetens skyld setter denne artikkelen fonologisk transkripsjon mellom hakeparenteser, som vanligvis er reserverte for fonetisk transkripsjon. Makroner brukes for å betegne lange vokaler, i stedet for « ː ».
Det er mulig å bestemme mer eller mindre nøyaktig hvordan Ulfilas' gotisk ble uttalt; først og fremst gjennom sammenlignende fonetisk rekonstruksjon. Dessuten forsøkte Ulfilas å følge den opprinnelige greske teksten så nøyaktig som mulig i oversettelsen, så vi vet at han fulgte samme skriveregler som i samtidig gresk. Siden periodens greske språk er veldokumentert, er det mulig å rekonstuere mye av uttalen fra oversettelsen.
Vokaler![]() |
Diftonger![]() |
Sonantene [l], [m], [n] og [r] kan tjene som kjerne for en stavelse i gotisk, slik som i proto-indoeuropeisk og (for [l] og [r]) i sanskrit. Når de stod etter en konsonant sist i et ord, eller mellom konsonanter, ble de uttalt som vokaler. Slik er det også i engelsk, hvor bottle uttales [bɒtl̩] i mange dialekter. Gotisk: tagl [ta.ɣl̩], máiþms [mai.θm̩s] («gave»), táikns [tai.kn̩s] («tegn») og tagr («tåre»).
Labialer | Dentaler | Alveolarer | Palataler | Velarer | Labiovelarer | Laryngaler | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Plosiver | p /p/ | b /b/ | t /t/ | d /d/ | ?ddj /ɟː/ | k /k/ | g /g/ | q /kʷ/ | gw /gʷ/ | ||||
Frikativer | f /ɸ, f/ | b [β] | þ /θ/ | d [ð] | s /s/ | z /z/ | g, h [x] | g [ɣ] | ƕ /ʍ/ | h /h/ | |||
Approksimanter | j /j/ | w /w/ | |||||||||||
Nasaler | m /m/ | n /n/ | g, n /ŋ/ | ||||||||||
Lateraler | l /l/ | ||||||||||||
Flikker | r /r/ |
I alminnelighet uttales gotiske konsonanter ustemte i slutten av et ord. Gotisk har mange frikativer (skjønt mange av dem kan ha vært approksimanter) som oppstod slik det er beskrevet av Grimms lov og Verners lov. Dette er karakteristisk for germanske språk. Imidlertid er gotisk spesielt, siden fonemet [z] ikke har blitt til [r] ved rotasisme. Dessuten tyder dobbeltskrivningen av konsonanter mellom vokaler på at gotisk skilte mellom korte og lange konsonanter: atta [atːa]. («far», en diminutiv i slekt med gresk ἄττα og latin atta med samme betydning), kunnan [kunːan] («å kunne»).
I gotisk, som i de fleste språk, uttales nasaler på samme artikulasjonssted som enten konsonanten som kommer før dem, eller den som kommer etter. (Dette kalles assimilasjon). Derfor er sammensetninger som [md] og [nb] umulige. Gotisk har tre nasale konsonanter; den ene er en allofon av de to andre, og finnes bare i komplementært med dem.
Aksenten i gotisk kan rekonstrueres ved fonetisk sammenligning, Grimms lov og Verners lov. Gotisk hadde trykkaksent, og ikke tonelag, slik som proto-indoeuropeisk. Man finner trekk som er typiske for trykkaksent ved å se på spesielt opphavet til noen av de lange vokalene (som [ī], [ū] og [ē]), og fenomenet synkope.
Som i andre germanske språk ble den fritt bevegelige indoeuropeiske aksenten satt på den første stavelsen i enkle ord. Aksenten beveger seg ikke når ordene bøyes. I sammensatte ord er aksentens plassering avhengig av plasseringen i sammensetningens andre del.
Eksempler:
Gotisk har beholdt mange arkaiske, indoeuropeiske trekk, som ikke alltid finnes i moderne germanske språk, og særlig de kompliserte bøyningssystemene. Språket har fire kasus: nominativ, akkusativ, genitiv og dativ; dessuten rester av vokativ, som av og til var identisk med nominativ, av og til med akkusativ. Det har alle de tre indoeuropeiske kjønnene og tre grammatiske tall: entall (singularis) og flertall (pluralis). Totall (dualis) finnes for pronomen og i verbbøying.
Ett av de mest karakteristiske trekkene ved germanske språk er skillet mellom svak og sterk bøyning av substantiver og adjektiver. Dette skillet er spesielt viktig i gotisk. Mens et substantiv bare kan tilhøre én av gruppene, kan et adjektiv ofte bøyes både sterkt og svakt, avhengig av betydningen. Adjektiv som står sammen med et deiktisk ord, slik som de demonstrative pronomenene sa, þata, eller so, har svak bøyning, mens adjektiver som står sammen med ubestemte artikler har sterk bøyning. Slik er det også i norsk:
I gotisk bøyes beskrivende adjektiv, superlativer på -ist og -ost, samt preteritum partisipp i begge grupper. Noen pronomen tar bare svak bøyning; f. eks. sama («samme»), adjektiver som unƕeila («konstant»), adjektiver i komparativ, og presens partisipp. Andre, slik som áins («noen») tar bare sterk bøyning.
Tabellen under viser bøyningen av det gotiske adjektivet blinds («blind») med et svakt substantivet (guma – «mann») og et sterkt (dags – «dag»):
Kasus | Svak bøyning | Sterk bøyning | ||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Entall | Substantiv | Adjektiv | Substantiv | Adjektiv | ||||||
Rot | M. | N. | F. | Rot | M. | N. | F. | |||
Nom. | guma | blind- | -a | -o | -o | dags | blind- | -s | - | -a |
Akk. | guman | -an | -o | -on | dag | -ana | - | -a | ||
Gen. | gumins | -ins | -ons | dagis | -is | -áizos | ||||
Dat. | gumin | -in | -on | daga | -amma | ái | ||||
Flertall | ||||||||||
Nom. | gumans | blind- | -ans | -ona | -ons | dagos | blind- | -ái | -a | -os |
Akk. | gumans | -ans | -ona | -ons | dagans | -ans | -a | -os | ||
Gen. | gumane | -ane | -ono | dage | -áize | -áizo | ||||
Dat. | gumam | -am | -om | dagam | -áim |
Denne tabellen er naturligvis ikke fullstendig (Det finnes andre bøyningsskjemaer, spesielt for sterke nøytrer og uregelmessige substantiver). Under følger en tabell over bøyningsformene etter ordenes endelser).
Gotiske adjektiver følger samme bøyningsmønstre som substantivene.
Gotisk arvet alle de indoeruopéiske pronomenene: personlige pronomen (inkludert refleksive pronomen for hver av de tre grammatiske personer), possessive pronomen (eiendomspronomen), både enkle og sammensatte demonstrative pronomen, relative pronomen, interrogative pronomen (spørrepronomen) og ubestemte pronomen. Hver av disse følger et spesielt bøyningsmønster (som til dels ligner substantivenes bøyning), slik som i andre indoeuropeiske språk. Et bemerkelsesverdig trekk ved gotisk er at dualis kun har holdt seg blant pronomenene, mens proto-indoeuropeisk hadde dualis i alle grammatiske kategorier.
Det enkle demonstrative pronomenet sa (nøyt. þata, fem. so) kan brukes som en artikkel, og tillater konstruksjoner av typen bestemt artikkel + svakt adjektiv + substantiv.
Spørrepronomenene er også bemerkelsesverdige ved at de alle begynner på ƕ-. Denne lyden stammer fra den proto-indoeuropeiske konsonanten *kʷ, som også fantes først i alle proto-indoeuropeiske spørrepronomen. Denne er i slekt med hv- i begynnelsen av mange norske spørreord.
De fleste gotiske verb følger den indoeuropeiske konjugasjonen som kalles «tematisk» fordi de setter inn en vokal mellom roten og bøyningssuffiksene. Dette mønsteret finnes også i gresk og latin:
Av den andre konjugasjonen, kalt «atematisk», hvor suffiksene settes rett til røttene, finnes bare i uproduktive restformer i gotisk, slik som i gresk og latin. Det viktigste tilfellet er verbet «å være», som er atematisk i gresk, latin, sanskrit og mange andre indoeuropeiske språk.
Gotiske verb deles i sterke og svake, slik som substantivene og adjektivene. Svake verb karakteriserer ved preteritumsformer med suffiks på -da eller -ta, og tilsvarende preteritum partisipp med -þ eller -t. Sterke verb danner preteritum ved å forandre vokalene i rotformene eller ved å doble (reduplisere) den første konsonanten i roten, men i begge tilfeller uten å legge til suffiks. Dette tilsvarer perfektumformene i gresk og sanskrit. Skillet mellom svake og sterke verb finnes fortsatt i moderne germanske språk.
Den gotiske verbalbøyningen har to grammatiske genera: aktiv og medium; tre tall: entall, totall (dualis, bortsett fra i 3. person) og flertall; to tider: presens og preteritum (fra en tidligere perfektum); tre modi: indikativ, konjunktiv (fra en gammel optativ-form) og imperativ; dessuten tre nominalformer: en presens infinitiv, et presens aktiv partisipp og et preteritum passiv partisipp. Ikke alle tider og personer er representert i alle modi og genera; noen konjugasjoner bruker hjelpeverb.
I tysk og gammelengelsk har preteritum partisipp som regel prefiksen ge-, men preteritum partisipp i gotisk bruker ikke den tilsvarende prefiksen ga-. Sett heter gesehen på tysk og gesewen på gammelengelsk, men saihans på gotisk.[3]
Til slutt finnes det former kalt «preteritum-presens», gamle indoeuropeiske perfektum-former som senere ble brukt i presens. Det gotiske ordet wáit, fra indoeuropeisk *woid-h2e («å se» i preteritum), tilsvarer nøyaktig de beslektede ordene véda i sanskrit og Ϝοἶδα i gresk. Begge skulle etymologisk sett bety «jeg så», men betyr «jeg ser». Blant ordene som har preteritum-presens er bl. a. áihan «å eier» og kunnan «å kunne».
Ifølge goternes egen tradisjon stammet de fra Skandinavia, og det er store likheter mellom gotisk og norrønt, spesielt med dialekten gammelgutnisk. Hovedpunktene for å gruppere nord- og østgermansk sammen er:
1) Utviklingen av proto-germansk *-jj- og *-gg- til gotisk ddj (fra en tidligere gotisk ggj?) og ggw og til norrønt ggj og ggv («Holtzmanns lov»). For eksempel: Gammelhøytysk genitiv av zwei er zweio, som er forskjellig fra gotisk twaddje og norrønt tveggja. Mens tysk har formen treu, har gotisk triggws og norsk trygg.
2) Det finnes flere inkoative verb på -na, slik som gotisk waknan og moderne norsk våkne (jfr. nynorsk og svensk vakna).
3) Gotisk er viktig for å forstå utviklingen av proto-germansk til norrønt gjennom urnordisk. For eksempel kan sluttbokstaven -n i nordgermanske språk (slik som i navn og namn) forklares ved å henvise til gotisk, hvor namo har genitiv flertall namne. Av og til forklarer gotisk ordformer som er funnet på de eldste runestenene, slik som det gotiske ordet gudja («gode», en prest). Dette ordet forklarer ordet gudija, som er funnet på en runesten på Nord-Huglo i Norge.
Det har også kommet teorier som grupperer vest- og østgermansk sammen. I dag behandler man de tre gruppene som om de oppstod fra proto-germansk hver for seg.
Skjønt det er det eldste dokumenterte germanske språket, mangler gotisk en del trekk som finnes i alle andre kjente germanske språk. Det merkeligste er at gotisk ikke har morfologisk omlyd. Det gotisk ordet gudja kan sammenlignes med det norrøne gydja («prestinne»): Den norrøne formen inneholder den karakteristiske endringen /u/ > /y/, som indikerer påvirkning av i-omlyd i urnordisk, mens gotisk ikke viser noen slik endring.
Gotisk har bevart en passiv som det har arvet fra indoeuropeisk, men som mangler i alle andre germanske språk. Det har også mange verb som redupliseres (haitan «hete» > haihait) i preteritum; dette er også en arv fra indoeuropeisk, og har etterlatt kun få spor i gammelengelsk, norrønt og gammelhøytysk.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.