Šajā valstu un reģionu ar vairākām oficiālajām valodām sarakstā ir iekļautas administratīvi teritoriālās vienības, kurās:
vairāk kā vienai valodai ir noteikts statuss (valsts, nacionālā, oficiālā, reģionāla valoda)
ar likumu (piemēram, pēc 3. Eiropas hartas par reģionālajām un mazākumtautību valodām) atļauts izmantot noteiktām publiskām funkcijām (valsts pārvalde, izglītība, un citur) vairāk kā vienu konkrēti nosauktu valodu.
Valstis ar oficiāli un neoficiāli vairākām valodām
Vairākas oficiālas valodas
Viena oficiāla valoda, bet funkcionāli daudzvalodīgas
Nav oficiālas valodas, funkcionāli daudzvalodīgas
Austrija
Karintija , Štīrija , Burgenlande — horvātu un slovēņu valodai nostiprināta virkne funkciju[1]
Vīne — čehu, ungāru un slovāku valodai nostiprināta virkne funkciju[2]
Burgenlande — ungāru un romu (čigānu) valodai nostiprināta virkne funkciju[2]
Baltkrievija — baltkrievu, krievu[3]
Beļģija [4]
Briseles galvaspilsētas reģions — franču, nīderlandiešu
Virknē franču un nīderlandiešu valodas zonas, kā arī visās vācu valodas zonas pašvaldībās pastāv t. s. valodu ierīkojumi, kas nostiprina franču, nīderlandiešu vai vācu valodas funkcijas
Bosnija un Hercegovina — bosniešu, serbu, horvātu[5]
Vatikāna — latīņu (Svētā Krēsla oficiālā valoda[6] ), itāļu (Vatikānas pilsētvalsts likumdošanas valoda[7] ; saskaņā ar Nāciju enciklopēdiju, arī Vatikānas pilsētvalsts oficiālā valoda[8] ), vācu (Šveices gvardes lietotā valoda[9] )
Lielbritānija
Ziemeļīrija — īru un Olsteras skotu valodai nostiprinātas noteiktas funkcijas[2] un paredzēti aizsardzības un attīstības pasākumi[10]
Velsa — angļu un velsiešu valodai ir vienlīdzīgs statuss tiesās un publiskajās lietās[11]
Skotija — angļu, skotu gēlu — oficiālās valodas ar "vienlīdzīgu cieņu",[12] skotu —noteiktās funkcijas nostiprinātas[2]
Vācija [2]
"Dāņu valodas apgabals" Šlēsvigā-Holšteinā — noteiktas funkcijas nostiprinātas dāņu valodai
"Augšsorbu valodas apgabals" Saksijā — noteiktas funkcijas nostiprinātas augšsorbu valodai
"Lejassorbu valodas apgabals" Brandenburgā — noteiktas funkcijas nostiprinātas lejassorbu valodai
"Ziemeļfrīzu valodas apgabals" Šlēsvigā-Holšteinā — noteiktas funkcijas nostiprinātas ziemeļfrīzu valodai
"Austrumfrīzu valodas apgabals" Lejassaksijā — noteiktas funkcijas nostiprinātas austrumfrīzu valodai
Brēmene, Hamburga, Lejassaksija, Mēklenburga-Priekšpomerānija, Šlēsviga-Holšteina — noteiktas funkcijas nostiprinātas lejasvācu valodai
Dānija [2]
Dienvidu Jitlande (South Jutland County , pašlaik Dienvidu Dānijas reģiona daļa) — noteiktas funkcijas nostiprinātas vācu valodai
Fēru salas — fēru, dāņu
Grenlande — grenlandiešu, dāņu
Francija
Īrija — īru (valsts un pirmā oficiālā valoda), angļu (otrā oficiālā)[14]
Spānija
Valensija — spāņu un valensiešu[15]
Katalonija — spāņu un katalāņu (oficiālās), likums aizsargā arī arānu valodas lietošanu Arānas ielejā[16]
Navarra — basku apdzīvotajā daļā līdzās spāņu valodai oficiālās valodas statuss ir arī basku valodai[17]
Basku zeme — spāņu un basku[18]
Baleāru salas — spāņu un katalāņu[19]
Galīsija — spāņu un galīsiešu[20]
Itālija — valsts valoda ir itāļu valoda; pastāv likums par vēsturisko valodas minoritāšu aizsardzību[21]
Kipra — grieķu, turku[28]
Latvija
Lībiešu krasta teritorijā vietu nosaukumi, organizāciju nosaukumi, kā arī notiekošo pasākumu nosaukumi tiek veidoti un lietoti arī lībiešu valodā blakus latviešu valodai[29]
Luksemburga — luksemburgiešu — valsts valoda; franču — likumdošanas valoda; franču, vāciešu, luksemburgiešu — administratīvās valodas[30]
Maķedonija
Virknē pašvaldību līdzās maķedoniešu valodai tiek oficiāli lietota ne mazāk kā 20 % iedzīvotāju valoda (praksē - albāņu...)[31]
Malta — maltiešu (valsts un oficiālā valoda), angļu (oficiālā)[32]
Moldova
Gagauzijas autonomija — rumāņu valoda, krievu, gagauzu[33]
Piedņestras autonomija Moldova nekontrolē reģionu — moldāvu, krievu, ukraiņu[34]
Nīderlande
Frīslande — virkne funkciju nostiprināta frīzu valodai[2]
Norvēģija — norvēģu (bukmola) un norvēģu (ņunorska)
Polija [35]
Podlases vojevodiste — 1 gmina ar lietuviešu valodas izmantošanu līdzās poļu valodai, 5 gminas ar baltkrievu valodas izmantošanu līdzās poļu valodai
Pomožes vojevodiste — 2 gminas ar kašūbu valodas izmantošanu līdzās poļu valodai
Opoles vojevodiste — 22 gminas ar vācu valodas izmantošanu līdzās poļu valodai
Piedņestra (ANO dalībvalstu neatzīta valsts) — moldāvu, krievu, ukraiņu[36]
Kosova (vairuma ANO dalībvalstu neatzīta valsts) — albāņu un serbu, vietējā līmenī nostiprināts arī bosniešu, turku un romu (čigānu) valodas statuss[37]
Krievija (Eiropas daļa)
Adigeja — krievu un adigu[38]
Baškortostāna — krievu un baškīru[39]
Dagestāna — krievu un (konstitūcijā nekonkretizētās) Dagestānas tautu valodas[40]
Ingušija — krievu un ingušu [41]
Kabardas-Balkārijas Republika — krievu, kabardiešu un balkāru[42]
Kalmikija — krievu un kalmiku[43]
Karačajas-Čerkesijas Republika — krievu (valsts un lietvedības valoda), abazīnu, karačaju, nogaju un čerkesu (valsts valodas)[44]
Karēlija — krievu (valsts valoda), karēļu, somu un vepsu (valsts atbalstītās)[45]
Mari El — krievu, kalnu mariešu, pļavu mariešu[46]
Mordvija — krievu, erzu, mokšu[47]
Komi Republika — krievu un komiešu[48]
Ziemeļosetija-Alānija — krievu un osetīnu[49]
Tatarstāna — krievu un tatāru[50]
Udmurtija — krievu un udmurtu[51]
Čečenija — krievu un čečenu[52]
Čuvašija — krievu un čuvašu[53]
Faktiski tītulnāciju valodu lietošana ir stingri ierobežota, gandrīz vienmēr dominē krievu valoda.
Rumānija
Virknē pašvaldību tiek lietotas ungāru, krievu, ukraiņu, romu/čigānu, turku, bulgāru, slovāku, serbu, vācu, rusīnu valoda
Serbija
Vojevodina — serbu, ungāru, slovāku, rumāņu, rusīnu un horvātu[54]
Kosova un Metohija Serbija nekontrolē reģionu — serbu, albāņu
Slovākija
pašvaldībās, kur vairāk par 20 % iedzīvotāju ir pie mazākumtautībām piederošie Slovākijas pilsoņi, noteiktas funkcijas nostiprinātas ungāru, bulgāru, horvātu, vācu, čehu, poļu, čigānu, rusīnu un ukraiņu valodai[2]
Slovēnija
noteiktos reģionos paredzēta ungāru vai itāliešu valodas lietošana izglītībā blakus slovēņu valodai[55]
Ukraina
Krima — līdzās valsts valodai (ukraiņu) nostiprināta krievu un (šaurāk) Krimas tatāru valoda lietošana virknē sfēru[56]
Somija — somu un zviedru (valsts valodas), nostiprinātas noteiktas tiesības sāmu valodas lietošanai[57]
Melnkalne — melnkalniešu (valsts valoda), oficiāli tiek izmantotas arī serbu, albāņu, bosniešu un horvātu valodas
Šveice — vācu, franču, itāļu, retoromāņu (federālajā līmenī)[58]
Zviedrija
noteiktās pašvaldībās — sāmu, somu
Abhāzija (ANO dalībvalstu vairuma neatzīta valsts) — abhāzu (valsts valoda), krievu (valsts iestāžu valoda, līdzās abhāzu valodai)[59]
Afganistāna — puštunu, dari (oficiālās visā valstī); reģionos, kur tajās runā vairākums, trešā oficiālā valoda ir uzbeku, turkmēņu, beludžu, nuristāniešu, pašai, alsana[60]
Dienvidosetija (ANO dalībvalstu vairuma neatzīta valsts) — osetīnu, krievu; gruzīnu apmešanās vietās arī gruzīnu[61]
Filipīnas — filipīno (nacionālā), angļu (oficiālā līdzās filipīno), vietējās valodas (oficiālās reģionos). Valsts saistās nostiprināt arī arābu un spāņu valodas.[62]
Gruzija
Abhāzijas Autonomā Republika Gruzija nekontrolē reģionu — gruzīnu, abhāzu[63]
Izraēla - ivrits (oficiālā), arābu (tiek oficiāli nostiprināta arābu mazākumtautības vajadzībām)[64]
Indija — hindu (oficiālā), angļu (tiek lietota virknei mērķu), valodu minoritātēm tiek nostiprināta virkne izglītības tiesību - saskaņā ar federālo konstitūciju[65]
Āndhra Pradēša — telugu (pirmā oficiālā) un urdu (otrā oficiālā)[66]
Andamanu un Nikobaru Salas — hindi un angļu (oficiālās)[67]
Asama — asamiešu (oficiālā), bengāļu un bodo (papildu oficiālās)[68]
Bihāra — hindi (оficiālā), urdu (papildu oficiālā valoda noteiktām funkcijām[69] )
Goa — konkani un marathu (oficiālās)[70]
Dādra un Nagarhaveli — angļu (oficiālā), hindi un gudžaratu (papildu oficiālās)[71]
Damāna un Diu — konkani (oficiālā) un gudžaratu (lietota visām oficiālām funkcijām)[72]
Deli — hindi (primāra oficiālā), pandžabu un urdu (sekundāras oficiālās)[73]
Rietumbengāle — bengāļu, angļu (oficiālās); trijās pašvaldībās oficiālā ir arī nepāliešu valoda[74]
Manipura — manipuru (oficiālā) un angļu (papildu oficiālā)[75]
Meghālaja — hindi (oficiālā), garo un khasi (noteiktos apvidos — papildu oficiālās valodas)[76]
Mizorāma — mizo un angļu (oficiālās)[77]
Pudučerri — tamilu, malajālama, telugu, angļu (oficiālās)[78]
Sikima — angļu (oficiālā), desmit valodām noteikts papildu valodas statuss[79]
Tamilnāda — tamilu (oficiālā), angļu (papildu oficiālā valoda valstiskām funkcijām)[80]
Tripura — bengāļu, angļu, kokboroka (oficiālās)[81]
Utarakhanda — hindi un sanskrits[82] [83]
Utarpradēša — hindi (oficiālā) un urdu (oficiālā noteiktām funkcijām)[84]
Čhatīsgarha — hindi (oficiālā)),[85] pēc cita avota arī čhatīsgrahi valoda[86]
Irāka — arābu un kurdu (oficiālās), sīriešu un dienvidazerbaidžāņu (oficiālās attiecīgajās teritorijās), armēņu (konstitūcija garantē publiskās skolas)[87]
Kazahstāna — kazahu (valsts) un krievu (valsts un pašvaldību institūcijās tiek oficiāli izmantota līdzās kazahu valodai)[88]
Kirgizstāna — kirgīzu (valsts) un krievu (oficiālā)[89]
Ķīna
Pakistāna — urdu, angļu[92]
Krievija (Āzijas daļa)
Singapūra — malajiešu (nacionālā); angļu, ķīniešu, mandarīnu, tamilu (oficiālās)[98]
Šrilanka — singāļu un tamilu (nacionālās un oficiālās valodas), angļu (saziņas valoda)[99]
Tadžikistāna — tadžiku (valsts), krievu (kā iekšējās saziņas valoda)[100]
Uzbekistāna — uzbeku (valsts), krievu (paredzēta lietošana blakus valsts valodai notariālajos aktos[101] un civilstāvokļa aktos[102] )
Alžīrija — arābu, berberu [104]
Burundi — kirundi, angļu, franču[105]
Centrālāfrikas Republika — sango, franču[106]
Čada — arābu, franču[107]
Dienvidāfrika — angļu , afrikaneru , isindebele , isiķhosa , isizulu , sisvati , ziemeļsoto , sesoto , secvana , šiconga un čivenda [108]
Džibutija — arābu, franču [109]
Ekvatoriālā Gvineja — spāņu, franču[110]
Kamerūna — angļu, franču[111]
Kenija — angļu, svahili[112]
Komoras — komoriešu valoda, franču valoda, arābu valoda[113]
Kongo Demokrātiskā Republika — franču, svahili, kikongo, lingala, čiuba[114]
Kongo Republika — franču, lingala, kituba[115]
Lesoto — sesoto, angļu[116]
Madagaskara — malagasu, franču[117]
Maroka — arābu, berberu,[118] likumiski paredzēta franču valodas plaša lietošana izglītībā.[119]
Mauritānija — arābu, pulāra, soninke, volofu[120]
Nigērija — angļu, joruba, hausa, ibo (parlamenta valodas)[121]
Ruanda — kiņaruandas, franču, angļu[122]
Seišelas — Seišelu kreolu, angļu, franču[123]
Senegāla — volofu, franču, diola, malinke, pulāra, serere, soninke[124]
Somālija — somāliešu, arābu[125]
Sudāna — arābu, angļu[126]
Svazilenda — sisvati, angļu[127]
Tanzānija — angļu, svahili[128]
Uganda — angļu, svahili[129]
Zimbabve — sesoto, čeva, čibarve, angļu, kalanga, koisānu, nambja, ndau, isindebele, šangani, šona, zīmju valoda, sesotho, tonga, cvana, venda[130]
Bolīvija — spāņu, kečvu, aimaru un vēl 34 valodas[131]
Haiti — franču, Haiti kreolu[132]
Kanāda — angļu, franču (oficiālās federālajā līmenī)[133]
Jukona — angļu, franču (oficiālās), noteiktas funkcijas paredzētas Jukonas vietējām valodām[134]
Ņūbransvika — angļu, franču (oficiālās)[133]
Nunavuta — angļu, franču, inuītu[135]
Ziemeļrietumu Teritorijas — angļu, franču, inuītu, dene, krī u.c. (oficiālās)[136]
Meksika
vietējās valodas tiek atzītas par nacionālajām valodām līdztekus spāņu valodai teritorijās, kur tajās runā[137]
Nīderlande
Nīderlandes Antiļas — nīderlandiešu, angļu, papiamentu (oficiālās)[138]
Nikaragva
Likumā paredzētos gadījumos līdzās spāņu valodai paredzēta Atlantijas piekrastes kopienu valodu oficiālā lietošana[139]
Paragvaja — spāņu, guarani (oficiālās)[140]
Peru
teritorijās, kurās tās ir dominējošas, kečvu un aimara ir oficiālās līdztekus spāņu valodai[141]
ASV
Ekvadora — spāņu (oficiālā), kečvu un šuāra (starpkultūru saziņas valodas)[145]