(1840–1922) magyar jogtörténész, egyetemi tanár, az MTA levelező tagja From Wikipedia, the free encyclopedia
Kolozsvári Kolosváry Sándor (Kóródszentmárton, 1840. június 23. – Budapest, 1922. augusztus 7.) jogász, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia levelező tagja (1892).
Kolosváry Sándor | |
![]() | |
Életrajzi adatok | |
Született | 1840. június 23. Kóródszentmárton |
Elhunyt | 1922. augusztus 7. (82 évesen) Budapest |
Sírhely | Farkasréti temető |
Ismeretes mint |
|
Gyermekek | Kolosváry Bálint |
Iskolái | Bolyai Farkas Elméleti Líceum |
Pályafutása | |
Szakterület | jog |
Kutatási terület | magyar magánjog, jogtörténet |
Munkahelyek | |
Kolozsvári M. Kir. Ferenc József TE | nyilvános rendes tanár, dékán, rektor |
Akadémiai tagság | MTA, l. 1892 |
Fia Kolosváry Bálint (1875–1954) jogász.
Apja Kolosváry Lajos földbirtokos († 1898) volt, aki 1848-ban nemzetőrként rész vett a szabadságharcban, 22–23 holdnyi birtokának jövedelméből hat gyermeket nevelt. Édesanyja Jánosi Julianna († 1880) volt.
Hétéves korától a marosvásárhelyi református kollégiumba járt, 1859-ben itt fejezte be az elemi és a gimnáziumi tanulmányait. Magánórák adásával kellett fenntartania magát. Szüleinek szándéka szerint az 1859–1960. évet ugyanitt a teologiára előkészülők sorában töltötte, de hivatása a jogi pálya felé vonzotta. Így 1860 októberétől a nagyszebeni jogakadémia rendes hallgatója lett és a német előadási nyelvet sajátította el. Amikor a provizórium idején Marosvásárhelyen is megkezdték a jogi előadásokat, az 1861-1862-es tanévet ismét itt folytatta. Egyik neves tanára Dósa Elek kiváló jogtudós volt. Teleki Eduárd gróf fiának nevelői munkakörével anyagi létét is biztosította. 1862 őszén a pesti egyetem jogi fakultásának hallgatója lett és jogi tanulmányait itt 1865-ben fejezte be. Az elméleti birói államvizsga letétele után Lövészy György pesti ügyvéd irodájában dolgozott, sőt nemsokára ennek vezetőjévé küzdötte fel magát. 1866-ban a jog- és államtudományi szigorlatokat is letette.
1867. február 20-án az erdélyi főkonzisztórium kinevezte a kolozsvári református kollégium jogi tanfolyamának tanárává, júliustól pedig rendes jogtanárává. Itt működött az 1869–1870-es tanév végéig, amikor a református jogakadémiát véglegesen megszüntették. Ugyanezen időben a Kolozsvárott felállított királyi jogakadémiához Eötvös József közoktatási miniszter a magyar magán- és közjog, valamint a bölcseleti jog tanszékére rendkívüli tanárnak nevezte ki, majd egy év múlva az egyetemi magántanári képesítés megszerzése után rendes tanárrá lett. (1870-ben a budapesti egyetemen nyerte el magyar magánjogból a „venia legendi”-t).[1] 1872. szeptember 29-én a kolozsvári egyetemen a magyar magánjog és a bányajog rendes tanárává nevezték ki. Itt működött 1910-ig, nyugdíjazásáig. Mint egyetemi tanár felvette előadásai tárgyai közé a külön előadott protestáns egyházjogot is. A jog- és államtudományi karnak 1876–1877-ben és 1898–1899-ben dékánja, 1888-1889-ben pedig az egyetem rektora volt.
Tagja volt a jogtudományi államvizsgálati bizottságnak, valamint a Kolozsvárott fönnálló birtokrendezési mérnökvizsgálati bizottságnak. A Magyar Tudományos Akadémia 1892. május 5-én levelező tagjai közé választotta. Udvari tanácsosi címet nyert.
A Farkasréti temetőben található sírját 2002-ben védelem alá helyezték. (Új 14. parcella, 2. sor 36. sír).
Az állami szolgálatba lépés után sem vonult vissza a református egyház ügyeivel való foglalkozástól. Huzamos ideig volt az Erdélyi Református Főkonzisztórium titkára, majd az új egyházkerületi alkotmány életbe léptetése után (1872) az Erdélyi Református Egyházkerület Igazgatótanácsának tagja. A kolozsvári egyházmegye algondnoki tisztségét (1880-tól), majd főgondnoki tisztségét (1889) is betöltötte. A kolozs-kalotai egyházmegye közgyűléseinek tagja, az erdélyi református házassági főtörvényszéknek bírája s kerületi közgyűlésének tagja volt. Az Erdélyi Protestáns Közlöny állandó munkatársaként gyakran publikált e folyóiratban.
Az Erdélyi Udvari Kancellária, a Királyi Gubernium és a Thesauratus[2] levéltárait átkutatta s a szükséges okmányokat beszerezte, minek folytán a „cameraticum[3] ügyében” 1879-től folytatott per útján az egyházkerületnek addig a kormány által nyújtott 3300 frtnyi javadalmát 14,000 forintra emelték. Egyházkerülete részéről úgy a debreceni (1881), mint a budapesti zsinaton részt vett és többnyire tagja volt a konventnek is 1896-ig, mikor minden egyházi tisztséget letéve, megszűnt e téren működni.
Legjelentősebb műve a helytartósági jogszabályokról Óvári Kelemennel közösen kiadott hatalmas forrásgyűjtemény: Corpus statutorum Hungariae municipalium (I–VIII., Budapest, 1885–1890). Ennek előszavában a két szerkesztő, szerző kifejti:
„A nemzet szellemére ható és sorsát irányító politikai események szerves összefüggésének és egymásból való fejlődésének kifürkészése: nagy és lélekemelő munkája ugyan a történettudósnak, de szerény nézetünk szerint nem hiány nélkül való egész az mind addig a míg a szellemi és társadalmi életnek minden nyilvánulásai: a vallás, erkölcs, nyelv, tudomány, művészet, ipar, gazdaság és jog stb. fejlődésének phásisai, az érintett eseményekkel kapcsolatban fel nem öleltetnek.”
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.