Loading AI tools
פילוסוף אוסטרי מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
קרל לאונרד ריינהולד (בגרמנית: Carl Leonhard Reinhold; 26 באוקטובר 1757 – 10 באפריל 1823) היה פילוסוף אוסטרי שסייע בפופולריזציה של הגותו עמנואל קאנט בשלהי המאה ה-18. ריינהולד שאף למזג את שלוש הביקורות של קאנט לכלל שיטה אחת, שאותה כינה "פילוסופיה אלמנטארית" (Elementarphilosophie)[2] במטרה לייצר שיטה ביקורתית המבוססת על עיקרון ראשוני אחד. הגותו השפיעה על התפתחות האידיאליזם הגרמני, ובייחוד על יוהאן גוטליב פיכטה.
![]() | |
לידה |
26 באוקטובר 1757 וינה, ממלכת הבסבורג ![]() |
---|---|
פטירה |
10 באפריל 1823 (בגיל 65) קיל, דוכסות הולשטיין ![]() |
מקום קבורה |
בית הקברות אייכהוף ![]() |
השקפה דתית |
לותרניזם ![]() |
מקום לימודים |
אוניברסיטת פרידריך שילר ![]() |
מנחה לדוקטורט | עמנואל קאנט |
מוסדות | |
מונחה לדוקטורט | פרדריך אדולף טרנדלבורג (אנ') |
זרם |
האידאליזם הגרמני ![]() |
עיסוק |
פילוסוף, מרצה באוניברסיטה ![]() |
הושפע מ | עמנואל קאנט, כריסטוף מרטין וילנד |
השפיע על | פיכטה, הגל, שלינג, שילר, הולדרלין, נובליס, שלגל,[1]פריס, שולצה, פרידריך אדולף טרנדלנבורג, יוהאן אריך פון ברגר |
מדינה |
האימפריה האוסטרית ![]() |
פרסים והוקרה |
מסדר דנבורג ![]() |
צאצאים |
Ernst Christian Gottlieb Reinhold ![]() |
![]() ![]() |
ריינהולד היה אביו של הפילוסוף ארנסט כריסטיאן גוטליב ריינהולד (אנ').
ריינהולד נולד בווינה הקתולית. בסוף 1772, כשהיה בן ארבע עשרה, הוא נכנס למסדר הישועי (סמינר הכנסייה הקתולית) של כנסיית סנט אנה, וינה (Jesuitenkollegium St. Anna) שם למד במשך שנה אחת עד שפוזר על ידי האפיפיור קלמנס הארבעה עשר. ריינהולד קיווה לשוב למסדר כשיקום מחדש אבל לבסוף הצטרף בשנת 1773 למסדר של הברנבאיסטים "מיכאל הקדוש" (Barnabitenkollegium). רוחו של המסדר החדש הייתה שונה כי אחת מהתכלתיות של הבארנאביסטים הייתה עיסוק במדעים, ושם נחשף ריינהולד לפילוסופיה.
בשנת 1778 הפך למרצה בברנביטנקולגיום. ב-27 באוגוסט 1780 הוסמך לכומר, וב-30 באפריל 1783 הפך לחבר בלשכת הבונים החופשיים של וינה "Zur wahren Eintracht".[3]
ב-19 בנובמבר 1783 הוא ברח ללייפציג מתוך הזדהות עם חיי הנזירים, שם המיר את דתו לפרוטסטנטיות.[4] בשנת 1784, לאחר שלמד פילוסופיה במשך סמסטר בלייפציג, הוא התיישב בויימאר, שם הפך לשותפו של כריסטוף מרטין וילנד בכתב העת "המרקורי הגרמני" (Der Teutsche Merkur), שהפך בדיעבד לחתנו כשריינהולד התחתן עם בתו של וילנד סופיה קתרינה סוזנה וילנד (19 באוקטובר 1768 - 1 בספטמבר 1837) ב-18 במאי 1785.
ריינהולד פרסם, בשנים 1786–1787 בכתב העת את "מכתבים על הפילוסופיה הקאנטית" (Briefe über die Kantische Philosophie), שהיו גורם משפיע ביותר בפופולריזציה של עמנואל קאנט בחוג רחב יותר של קוראים. בעקבות הממכתבים, ריינהולד קיבל קריאה לאוניברסיטת ינה, שם לימד מ-1787 עד 1794.
בשנת 1788, ריינהולד פרסם את "התעלומות העבריות; או, הצורה העתיקה של הבונים החופשיים" (Hebräischen Mysterien oder die älteste religiöse Freymaurerey) תחת השם הבדוי "Decius" (דֶקִיוּס). הטענה המרכזית בחיבור זה הוא שמשה רבנו שאב את שיטתו מכהני הדת המצריים. הוא בנה את החיבור בצורת שתי הרצאות בלייפציג באותה שנה.
בשנת 1789 הוא פרסם את עבודתו העיקרית, "מסה לקראת תיאוריה חדשה של כושר הייצוג" (Versuch einer neuen Theorie des menschlichen Vorstellungsvermögens), שבה ניסה לפשט את התיאוריה הקנטיאנית ולהפוך אותה לאחדותית יותר על ידי ביסוסה על עקרון יחיד, "עקרון התודעה" (Satz des Bewußtseins).
המונטין של ריינהולד דעך בעקבות פרסומו של רב ההשפעה של ג"א שולצה בשנת 1792 "אנזידימוס, או על היסודות של הפילוסופיה האֶלמנטארית, שהציע האדון פרופיסור ריינהולד בינה. יחד עם הגנה על הספקנות נגד ההתיימרוּיות של ביקורת התבונה" (Aenesidemus oder über die Fundamente der von dem Herrn Professor Reinhold in Jena gelieferten Elementar-Philosophie. Nebst einer Vertheidigung des Skepticismus gegen die Anmassungen der Vernunftkritik). ריינהולד לא הצליח לענות בצורה משכנעת לשולצה, והוא עזב את משרתו בינה.
ב-1794 הוא נענה לבקשה ללמד באוניברסיטת קיל, שם לימד עד מותו ב-1823. שם נקשר בקשרי חברות עם פרידריך היינריך יעקבי.[2]
בהמשך חייו הוא הושפע רבות מיוהאן גוטליב פיכטה, ולאחר מכן מיעקבי וכריסטוף גוטפריד ברדילי (אנ'). עם זאת, חשיבותו ההיסטורית שייכת לפעילותו המוקדמת. הוא המשיך לפתח את עמדתו הקנטיאנית בחיבוריו "תורה חדשה של הדמיון האנושי" (Theorie des menschlichen Vorstellungsvermögen) וב"מסד של ידע פילוסופי" (Fundament des philosophischen Wissens), שנקרא גם "פילוסופיה אלמנטרית" (Elementarphilosophie).
לפי ההיסטוריון הדני הרולד הפטינג (אנ'):
ריינהולד הדגיש ביתר שאת את האחדות והפעילות של התודעה מאשר קאנט. עקרון התודעה מורה לנו שכל רעיון קשור הן לאובייקט והן לסובייקט, כשבחלקו יש להבחין ביניהם ובחלקו לאחד את שניהם. מכיוון שצורה אינה יכולה לייצר חומר וסובייקט אינו יכול לייצר אובייקט, אנו נאלצים להניח דבר כשלעצמו. זהו רעיון שהיה סותר את עצמו אם התודעה הייתה בעצם פעילות של היקשרות. לכן ישנו משהו שצריך לחשוב ובכל זאת לא ניתן לחשוב אותו.[5]
ככומר קתולי לשעבר, ריינהולד שמר על ערכי המוסר הנוצרי ועל כבוד האדם כפרט. הדוקטרינות הנוצריות הבסיסיות של אל טרנסצנדנטי ונפש אנושית בת אלמוות היו הנחות יסוד בחשיבתו. ריינהולד ניסה להראות כי הפילוסופיה של קאנט סיפקה אלטרנטיבה להתגלות הדתית ולספקנות פילוסופית ולפנתאיזם פטליסטי. אולם, ביקורת התבונה הטהורה היה חיבור קשה ומבלבל. הוא לא נקרא באופן נרחב והשפעתו הייתה מועטה. ריינהולד החליט לכתוב את הערותיו על כך בכתב העת שלו Der Teutsche Merkur. במכתבים ריינהולד הראה שעדיף לקרוא את החיבור לאחור, לדלג על תחילת ואמצע הספר ולהתחיל מקטעי הסיום. החלק האחרון בביקורת התבונה הטהורה הוא המקום שבו קאנט דן בסוגיות המוסר והקשר שלהן לניסיונות של התבונה לעסוק באידאות של אלוהים, רצון חופשי ונצחיות הנפש, שהיו את הנושאים העיקריים בעיני ריינהולד. הצעתו של ריינהולד לדלג על הדיון האפיסטמולוגי הסבוך של קאנט עוררה עניין רב, וכתוצאה מכך הביקורת של קאנט הפכה מיד לספר בעל חשיבות רבה.
לפי ההיסטוריון של הפילוסופיה קרל אמריקס (אנ'): "פיכטה, הגל, שלינג, שילר, הולדרלין, נובליס ושלגל כולם פיתחו את מחשבתם בתגובה לקריאה של ריינהולד בקאנט [...]".[1]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.