Loading AI tools
ממניחי היסוד למחשבה הצבאית העברית מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
אלעזר (לסיה) גלילי (6 בפברואר 1903 – 6 בינואר 1988) היה ממניחי היסוד למחשבה הצבאית העברית. נחשב אבי ההיסטוריה הצבאית הישראלית. מייסדה (יחד עם אליעזר לבנה) של הוצאת "מערכות" בשנת 1939, והעורך הראשי שלה ושל כתב העת "מערכות" עד 1967. בעל ידיעה אנציקלופדית בהיסטוריה צבאית וחוקר תקופת החשמונאים. כתב וערך ספרים ומאמרים רבים.
אלעזר גלילי (אסקוז) נולד בשנת 1903 בעיירה במחוז סמולנסק שבאימפריה הרוסית. ממייסדי תנועת השומר הצעיר ס.ס.ס.ר (לימים נצ"ח - נוער צופי חלוצי).
למד מזרחנות באוניברסיטת מוסקבה, ונאסר בשל פעילותו הציונית. עם שחרורו ב־1925 עלה לארץ ישראל, והיה ממייסדי קיבוץ אפיקים, בו היה חבר כל ימיו. ב-1930 השתתף בוועידת היסוד של מפא"י. בשנת 1936 יצא בשליחות הסוכנות היהודית ללונדון, לארגון תנועות הנוער ולקידום העלייה, ובמקביל ללמוד את מערך הכוחות המזוינים הבריטיים וליצור קשר עם אנשי מחשבה צבאית.[1] באוקטובר 1938 חזר לארץ ישראל. עם חזרתו הוחלט על הקמת לשכה לייעוץ ביטחוני וטכני שבה יפעלו גלילי ואליעזר ליבנה, ותאסוף מידע על הנעשה בצבאות העולם ותציע דרכים לפיתוח היכולת הביטחונית ביישוב.
במרץ 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, כתבו גלילי וליבנה מִזכר ובו קבעו כי לאור ההתפתחויות הבינלאומיות הצפויות תלוי עתידו של היישוב העברי בארץ ישראל בהפיכת ארגון "ההגנה" ל"אורגניזציה צבאית – חיל שדה עברי", שייתן תוקף ועוצמה למדיניות הפוליטית של הגופים האזרחיים ביישוב[2] ליבנה וגלילי צפו כמה תרחישים לעימות צבאי עם הערבים לאור הגבלת המעורבות הבריטית עקב ההתרחשויות במישור הצבאי הבינלאומי. כן צפו ליבנה וגלילי כי במצבים מסוימים עשוי כוח זה להכריע את הכף בקרבות הצפויים להיערך בין בריטניה ובין איטליה במזרח התיכון.[3] התזכיר נשלח על ידי חיים ויצמן לאישים שונים, ובהם קפטן לידל הארט, תחת הכותרת "מקומה של ארץ ישראל העברית במסגרת ההגנה בקיסרות במזרח התיכון",[2] וגם למרכז מפא"י, אך לא נפל על אוזניים קשובות ולא הצליח להביא למפנה חיובי במדיניות הבריטית ערב קבלת הספר הלבן בשנת 1939. עם זאת, נראה שתזכיר זה שיקף במידה רבה את הלך הרוחות בקרב מפקדי "ההגנה" ומנהיגי היישוב בעת עריכתו.[4]
משנת 1939 ועד סוף מלחמת העולם השנייה שימש כראש מחלקת התרבות של "ההגנה" (מחת"ר), ולמעשה היה קצין חינוך ראשי של הארגון. בשנת 1939 ייסד יחד עם אליעזר ליבנה את הוצאת "מערכות" ואת כתב-העת "מערכות", ובכך הקים במה לפיתוח החשיבה המדינית-צבאית הקיימת מאז ועד היום. היה עורך ראשי של הוצאת "מערכות" במסגרת "ההגנה" ובצה"ל עד לשנת 1967.
ב-1946 השתתף לסיה גלילי בחלק מישיבות ועדת החקירה האנגלו-אמריקנית, שבאה לארץ במסגרת המאמצים למנוע את החרפת הסכסוך. לימים הוא העיד על פרשה זו בכנס חוקרים בנושא 'תוכנית החלוקה' שהתקיים ב-1980:
"נחרתה במיוחד בזיכרוני, מן הפסיפס העשיר של הופעות ודמויות שבימי הוועדה האנגלו-אמריקנית, אמירה גלוית לב מפי אחיינו של המופתי לשעבר, הלא הוא ג'מאל אל-חוסייני. לנוכח ההתנגדות הערבית המוחלטת לכל תוכניות 'הפשרה', נשאל אל-חוסייני: מה איפוא יכול להיות הפתרון? תשובתו הפסוקה היתה: 'יכול להיות פתרון – פתרון על פי החרב – כזאת קרה בהיסטוריה!'. חברי הוועדה לא הגיבו [...] שאלה אחרת היא, מדוע הזמנה מתגרה וגלויה זו למלחמה [מפי חוסייני בפניי הוועדה האנגלו-אמריקנית, 1946], כפתרון שיכריע את גורל הארץ ויושביה, אינה מוזכרת ומובלטת מאז על ידינו, כתעודה הברורה ביותר, המשיבה חד משמעית על טיעוני הערבים ופרקליטיהם כנגד 'מזימת גירוש הערבים מן הארץ בכוח' של הציונות. דובר הערבים זרק אז בפנינו, ובפני הוועדה, את הכפפה בנחרצות וכמעט בהנאה. זהו ניגוד לבכי העשוקים, הנשמע מאז. אי פרסומה של 'כפפה' זו בוויכוח, בכרזה ושמא אף בתקליט, הוא אחד מגדולי המחדלים הזועקים שבהסברתנו בציבור. פרסומה, עשוי היה להיות המענה המזוקק ביותר לשאלה: 'מי אשם במלחמה' ".[5]
דמותו של גלילי מככבת בספרו של אסף ענברי "הביתה", המספר את סיפורו של קיבוץ אפיקים, שגלילי נמנה עם מייסדיו. הספר מתאר בסגנון המאפיין את 'הביקורתיות הפוסט-מודרנית' (שעיקרה היא דימויים נטולי הקשר), את פעילותו המדינית הנוחה של גלילי בשליחות התנועה בזמן שמשפחתו של גלילי וחברי הקיבוץ שהוקם בהשראתו עובדים בפרך להגשמת הרעיונות שהגה.
מאמרים שכתב:
מאמרים לזכרו:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.