From Wikipedia, the free encyclopedia
Innocentius VI (Étienne Aubert, 1282 – 12. september 1362) oli paavst 1352–1362. Ta oli 199. paavst ja 5. Avignoni vangipõlve paavst.
![]() |
See artikkel räägib paavstist; teise sellenimelise kardinali kohta vaata artiklit Étienne Aubert (kardinal) |
Innocentius VI | |
---|---|
![]() | |
Sünninimi | Étienne Aubert |
Valitsemisaja algus | 18. detsember 1352 |
Valitsemisaja lõpp | 12. september 1362 |
Eelkäija | Clemens VI |
Järeltulija | Urbanus V |
Sünnikuupäev | 1282 |
Sünnikoht | Monts (tänapäeval Beyssac) |
Surmakuupäev | 12. september 1362 |
Surmakoht | Avignon |
Étienne Aubert sündis Prantsusmaal Montsi külas (tänapäeval Beyssac) alamaadliku Adhémar Auberti peres.
Aubert õppis Toulouse'i ülikoolis tsiviilõigust, sai 1321. aastal litsentsiaadiks ja 1329. või 1330. aastal doktorikraadi ning oli lühikest aega Toulouse'i ülikoolis õigusteaduse professor. Ta määrati juunis 1321 tsiviilkohtunikuks, ordineeriti 1324 alamdiakoniks, oli 1328–1329 Toulouse'i ja Albi senešalli leitnant, 1330–1335 Toulouse'i peakohtunik ning seejärel Pariisi toomkapiitli kanoonik. Prantsusmaa kuningas Philippe VI määras ta oma nõunikuks ja 1335 Aimery Bérengeri tapmise asjaolusid uuriva komisjoni liikmeks. Kuningas saatis ta 1337, 1338 ja 1341 saadikuks Benedictus XII juurde.
Aubert valiti 23. jaanuaril 1338 Noyoni piiskopiks ja ta asus selles ametis rajama Noyoni katedraali. Ta sai augustis 1340 Languedoci kapteniks ja 11. oktoobril 1340 Clermont-Ferrandi piiskopiks. Benedictus XII määras ta Rota Romana audiitoriks ja 20. septembril 1342 Santi Giovanni e Paolo kardinalpreestriks. Ta tegutses 1342–1347 legaadina Inglismaa ja Prantsusmaa kuningate juures. Paavst määras ta Avignoni piiskopkonna administraatoriks ja 13. veebruaril 1352 Ostia kardinalpiiskopiks.
Innocentius VI valiti paavstiks 18. detsembril 1352 Avignoni paavstipalees ja pühitseti ametisse 30. detsembril Avignoni katedraalis kardinal Gaillard de la Mothe poolt.
16.–18. detsembrini 1352 toimunud konklaavil osales 25 kardinali. Kardinalide kolleegium koostas konklaavil kapitulatsioonid, mida iga kardinal lubas tunnustada. Kapitulatsioonide järgi ei tohtinud tulevane paavst määrata kardinale enne, kui nende arv vähenes alla 16, samuti ei tohtinud korraga ametis olla rohkem kui 20 kardinali; paavst pidi kardinalide määramisel konsulteerima kardinalide kolleegiumiga; paavst ei tohtinud ilma kardinalide kolleegiumi loata võõrandada Kirikuriigi territooriumi alasid mõnele kardinalile; paavst pidi määrama poole kuuria tuludest kardinalide kolleegiumile; paavst ei tohtinud ka võõrandada ühegi kardinali varasid; paavst ei tohtinud määrata ühtki sugulast kuuria marssaliks või rektoriks; paavst ei tohtinud anda ühelegi ilmalikule valitsejale kümnist.
Pieter Dorlandi kroonika järgi kaalusid kardinalid konklaavil tsistertslaste ordukindrali Jean Bireli valimist paavstiks.
Konklaavil osalenud kardinalid
Innocentius VI vahendas 1354 Avignonis rahuläbirääkimisi Inglismaa ja Prantsusmaa vahel, et lõpetada Saja-aastast sõda. Ta taunis 1356 Prantsusmaa kuninga Jean II vangistamist ja kutsus Saksa-Rooma keisrit Karl IV tema vabastamiseks appi, kuid keiser ei soostunud paavsti korraldust täitma.
Paavst alustas 1357 Avignoni kindlustamist, et kaitsta linna vaherahude järel sõjategevusest vabanenud marodööritsevate palgasõdurite rüüstamistest. Detsembris 1360 hõivasid marodööritsevad palgasõdurid Pont-Saint-Espriti asula, lõigates nii ära Avignoni peamise ühendustee teiste riikidega ja nõustusid lahkuma vaid siis, kui paavst maksis neile lunaraha.
Innocentius VI korraldusel kroonis Ostia kardinalpiiskop Pierre Bertrand 5. aprillil 1355 Saksa kuninga Karl IV Roomas Saksa-Rooma keisriks.
Innocentius VI alustas Bütsantsi keisriga läbirääkimisi 1054 puhkenud skisma lõpetamiseks.
Innocentius VI taunis 8. novembril 1357 Armagh'i peapiiskoppi Richard FitzRalphi, kes eiras kerjusmunkade privileege. Ta määras 1. oktoobril 1358 juhtumi uurimiseks ametisse komisjoni.
Ta taastas Inniscathy piiskopkonna.
Innocentius VI üritas sõlmida vaherahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahel Saja-aastase sõja lõpetamiseks. Paavst saatis 1356 Inglismaa kuninga Edward III juurde nuntsiuseks paavsti kaplani Simon Sudbury.
Ta sätestas Canterbury ja Yorki peapiiskopi vahelises vaidluses priimase tiitli üle, et Canterbury peapiiskoppi tuleks edaspidi nimetada "Kogu Inglismaa priimaseks", Yorki oma aga "Inglismaa priimaseks".
Innocentius VI saatis 30. juunil 1353 kardinal Gil Álvarez de Albornozi Itaaliasse legaadiks ja nimetas ta paavstlikuks vikaariks. Kardinal suutis oskusliku tegevuse tulemusena ja palgasõdurite abiga alistada mitmed kohalikud valitsejad, kes tunnustasid taas paavsti jurisdiktsiooni. Paavst vabastas 1354 vanglast Cola di Rienzo, määras ta Rooma senaatoriks ja saatis Itaaliasse kardinalile appi. Ta taunis 1354 kardinali vahendusel sõlmitud Montefiascone rahulepingut, kuid tunnustas 20. juunil 1355 Malatesta suguvõsaga sõlmitud rahulepingut. Ta kuulutas 1356 välja ristisõja Faenza ja Romagna vastu, mille valitsejad keeldusid paavsti jurisdiktsiooni tunnustamast. Ta tagandas 27. veebruaril 1357 kardinali legaadi ametist ja määras tema asemele Cluny abti Androin de la Roche, kuid ennistas 18. septembril 1358 Albornozi tagasi ametisse.
Innocentius VI ekskommunitseeris Kastiilia kuninga Pedro I, keda kahtlustati oma abikaasa mõrvas. Paavst üritas ka lahendada Kastiilia ja Aragóni vahelist tüli.
Innocentius VI üritas sõlmida vaherahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahel Saja-aastase sõja lõpetamiseks.
Ta kehtestas 1358 vaidluses kuuriale müüdavate viinamarjade üle Nîmes'ile interdikti.
Innocentius VI saatis 1360 kardinal Gil Álvarez de Albornozi legaadiks Ungarisse.
Ta vähendas Kalocsa peapiiskopkonna kanoonikute arvu 12-lt 6-ni.
Innocentius VI nõudis 19. juulil 1356 Liivimaa prelaatidelt, et nad keelaksid kaupmeestel tarnida õigeusklikele venelastele sõjavarustust.
Innocentius VI teavitas 12. augustil 1353 Västeråsi, Linköpingi ja Oslo piiskoppe Riia peapiiskopi Fromhold von Vyshuseni ja Saksa ordu vahelisest kokkuleppest. Ta nõudis 1. märtsil 1356 Riia peapiiskopilt ja Saksa ordult rahulepingu sõlmimist ning nõudis Lübecki piiskopilt, et see taastaks rahu Saksa ordu ja Liivimaa prelaatide vahel. Ta kohustas 16. märtsil 1360 Tartu piiskoppi Johannes I Viffhusenit ja Arles'i peapiiskoppi Étienne Aldebrandi jälgima kardinal Francesco degli Atti vahendusel Riia peapiiskopi ja Saksa ordu vahel sõlmitud kokkuleppe täitmist. Ta nõudis 17. augustil 1360 Riia peapiiskopi palvel Arles'i peapiiskopilt ja Tartu piiskopilt Riia elanike, bürgermeistrite ja raehärrade vabastamist Saksa ordule antud vasallivandest. Ta kinnitas Riia peapiiskopi tehtud kinkelepingud ja andis indulgentsi neile, kes käivad teatud kirikupühadel Riia kirikus missal.
Paavst andis 30. jaanuaril 1354 Riia peapiiskopi teavituse järel 40-päevase patukustutuse igaühele, kes käis palverännakul Vastseliina piiskopilinnuse kabelis, kus asus Jeesuse Pühima Risti reliikvia (valge rist). [2]
Paavst määras 14. märtsil 1354 Kuramaa piiskopiks Ludolphi ja 24. jaanuaril 1360 Jakobi.
Ta nõudis 19. juulil 1356 Liivimaa prelaatidelt, et nad keelaksid kaupmeestel tarnida õigeusklikele venelastele sõjavarustust.
Ta tegi 10. jaanuaril 1357 Tartu piiskopile ülesandeks anda Liivimaa aadlikule Nicolaus von Ixkullele ja tema pruudile Hildegunde von Tisenhusenile dispensatsioon. Ta tegi 1. aprillil 1361 piiskopile ülesandeks anda dispensatsioon Liivimaa aadlikule Gerhard Virkesile ja tema pruudile Elisabet von Werdenile.
Ta kinnitas 17. augustil 1360 Padise kloostri privileegid.
Ta määras 4. oktoobril 1355 Otepää rektori Johannes Thoysi Saare-Lääne piiskopkonna kanoonikuks, 12. juulil 1356 Tartu kanooniku Wilkinus de Wokenisse Bolkówi vikaariks, 24. juunil 1358 Tartu kanooniku Woldemar de Rosise Tartu skolastikuks, 15. juulil 1358 Albertus de Puteo Paistu Maarja koguduse (Peystel) rektoriks, 12. veebruaril 1359 Tartu kanooniku Theodoricus Vreze Tallinna kanoonikuks ja 18. novembril 1359 Tartu preestri Bernardus Cagheneri Soontagana preestriks. Ta andis 28. jaanuaril 1361 Tartu kanoonikule Henricus de Valdele prebende, 27. aprillil 1361 Tartu vaimulikule Ludolphus Kerchofile benefiitse ja 3. jaanuaril 1362 Tartu kanoonikule Theodoricus Frisole prebende.
Innocentius VI andis kuurias viibivatele prelaatidele korralduse, et nad siirduksid tagasi oma piiskopkondadesse. Ta vallandas finantsraskuste tõttu kuuria ametnikke. Paavsti kaplan oli Simon Sudbury.
Ta tunnustas 1356 bartolomiitide ordut ja kohustas neid järgima augustiinlaste reeglit.
Ta tunnustas dominiiklaste tegevust.
Ta taunis 8. novembril 1357 Armagh'i peapiiskoppi Richard FitzRalphi, kes eiras kerjusmunkade privileege. Ta määras 1. oktoobril 1358 Armagh piiskopkonna juhtumi uurimiseks ametisse komisjoni.
Paavst teavitas 12. augustil 1353 Västeråsi, Linköpingi ja Oslo piiskoppe Riia peapiiskopi Fromhold von Vyshuseni ja Saksa ordu vahelisest kokkuleppest. Ta nõudis 1. märtsil 1356 Riia peapiiskopilt ja Saksa ordult rahulepingu sõlmimist ning nõudis Lübecki piiskopilt, et see taastaks rahu Saksa ordu ja Liivimaa prelaatide vahel. Ta kohustas 16. märtsil 1360 Tartu piiskoppi Johannes I Viffhusenit ja Arles'i peapiiskoppi Étienne Aldebrandi jälgima kardinal Francesco degli Atti vahendusel Riia peapiiskopi ja Saksa ordu vahel sõlmitud kokkuleppe täitmist. Ta nõudis 17. augustil 1360 Arlesi peapiiskopilt ja Tartu piiskopilt Riia elanike, bürgermeistrite ja raehärrade vabastamist Saksa ordule antud vasallivandest.[1]
Innocentius VI sätestas 13. veebruaril 1353 Saksamaal ja Tšehhis Kristuse Pühima oda ja naelte kirikupüha tähistamist.
Innocentius VI taunis frantsiskaani spiritualistide tegevust ja nõudis inkvisitsioonilt nende karistamist. Püha Birgitta tervitas paavsti saamist ametisse, kuid taunis spiritualistide tagakiusamist.
Paavst tunnustas Aquino Thomase kirjutisi.
Innocentius VI määras kardinaliks oma sugulased Étienne Auberti ja Andouin Auberti.
Innocentius VI määras 15 kardinali 3 konsistooriumil. Ta avaldas 6. juulil 1353 bulla "Solicitudo pastoris", milles tühistas konklaavil vastu võetud kardinalide kolleegiumi kapitulatsioonid.
Innocentius VI lasi rajada Avignoni kindlustused ja piiskopina ehitada Noyoni katedraali.
Ta rajas 1359 Rieux' piiskopkonda kolleegiumi ja 30. juunil 1360 Bologna ülikooli usuteaduskonna. Ta lubas Bologna ülikooli teoloogiatudengitel käia tsiviilõiguse ja meditsiini loengutes.
Paavsti ihuarst oli Guy de Chauliac.
Ta lasi 1356. aastal vangistada alkeemik Jean de Roquetaillade'i.
Astronoom Joannes de Thermis pühendas paavstile traktaadi "Tractatus de tempore celebrationis Paschalis".
Paavsti on kujutatud 15. sajandil tehtud Firenze Santa Maria Novella kiriku freskol. Avignoni paavstipalees asub kunstnik Henri Séguri portree paavstist.
Innocentius VI suri 12. septembril 1362 Prantsusmaal Avignonis ja maeti 14. septembril Avignoni katedraali. 26. novembril 1362 maeti tema säilmed ümber kartuuslaste kirikusse. Tema hauamonumendi rajas skulptor Bertrand Nogayrol.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.