Loading AI tools
село у Львівській області, Україна З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Марко́піль — село в Україні, у Золочівському районі Львівської області. Відстань до Бродів становить 38 км, що проходить автошляхом місцевого значення. Відстань до найближчої залізничної станції Броди становить 38 км.
село Маркопіль | |||
---|---|---|---|
| |||
Країна | ![]() | ||
Область | Львівська | ||
Район | Золочівський | ||
Громада | Підкамінська селищна громада | ||
Основні дані | |||
Засноване | 1628 | ||
Населення | 703 | ||
Площа | 1,21 км² | ||
Густота населення | 580,99 осіб/км² | ||
Поштовий індекс | 80674[1] | ||
Телефонний код | +380 3266 | ||
Географічні дані | |||
Географічні координати | 49°51′40″ пн. ш. 25°16′57″ сх. д. | ||
Середня висота над рівнем моря |
341 м | ||
Водойми | р. Вятина, р. Грабарка | ||
Відстань до районного центру |
38 км | ||
Найближча залізнична станція | Броди | ||
Відстань до залізничної станції |
38 км | ||
Місцева влада | |||
Адреса ради | 80674, Львівська обл., Бродівський р-н, с. Маркопіль[2] | ||
Сільський голова | Чумак Лілія Богданівна[3] | ||
Карта | |||
Мапа | |||
![]() |
Село Маркопіль та Шишківці раніше були підпорядковані Маркопільській сільській раді[2]. Населення становить 703 особи[4].
На півночі Маркопіль межує з с. Шишківці, на сході — із селами Вербівчик та Орихівчик, на півдні — з с. Батьків, на заході — з с. Звижень[5].
Село Маркопіль розташоване на одному із витоків Серету у східній частині Золочівського району, поблизу межі з Тернопільською областю[6]. У південній частині з заходу на схід є потік Серету, який на початку зветься Вятина та творить у північно-східній частині містечка широкий став. На північ від цього потоку тече інший потік Грабарка, також із заходу на схід, він творить менший став у середині території, а далі пливе у напрямку на південний схід до Ратищів.[5]
У 1985 році археологами Ларисою Крушельницькою та Миколою Бандрівським в урочищі Попівщина було виявлено поселення висоцької культури.
Засноване у 1628 році Яковом Собеським і назване на честь його сина Марка (від «Марко» та грец. πόλις — «місто»). Марко загинув під час українсько-польської війни 1648—1657 років.
1648—1649 рр. — село було повністю спустошене. Не знайшлося навіть людини, яка б засвідчила про масштаби спустошення. Перед польською владою від імені жителів Маркополя свідчили жителі сусідніх сіл. У 1649—1650 роках село не заплатило ні гроша податку.
Після 1652 року містечко перейшло до Маркового брата — майбутнього короля Речі Посполитої Яна Собєського.
Забудова почала формуватися навколо ринкової площі, що розташована у середині містечка, яке обмежене з півдня Маркопільським ставом, а із заходу, півночі та сходу валами. Північна сторона площі, розпланована на кряжі гори та сполучає західний та східний в’їзди до міста. Через ринкову площу Маркополя проходить єдиний шлях, який є водночас важливою внутрішньо- та зовнішньоміською комунікацією. Поруч з цим існують маленькі проходи до валів у західному, північному та східному приринковому кварталах. На кадастровій карті містечка 1830 року зазначено існування двох маленьких кварталів на території площі, які згодом спричинили виникнення двох маленьких вуличок. В актовій книзі Маркополя за 1840 рік згадано про вулицю Міську[5].
Від середини ХІХ століття Маркопіль був у власності видатного польського політика та інтелектуала графа Володимира Дідушицького.
15 червня 1934 року село передане до Бродського повіту зі Зборівського[7]. До 1939 року мало статус містечка.
Упродовж століть зростала кількість мешканців та будинків. У 1785 році дворів — 115, мешканців — 337. Невідомий І. Л. у 1871 році пише про містечко: «Маркопіль був колись більшим ніж тепер; панщини у ньому люди не робили. У 1717 році вогонь знищив його, з цієї причини тільки три гебрейські родини залишилися в ньому і до сьогодні з міщан утрималися, а інші були вимушені залишити Маркопіль. Маркопіль разом із Межигорами, що числили до 12 номерів, та Гаївцями містить в собі 100 руських родин. Посеред Маркополя возноситься досить добра церква Різдва Пресвятої Богородиці. Є нова школа. Є також ратуш, з широким ринком, та всього 12 міщан». 1880 року — 1047 мешканців, з них: 43 римо-католики, 942 греко-католиків. У 1931 році Маркопіль займає 34 місце у реєстрі містечок за кількістю мешканців у Тернопільському воєводстві — 1111 мешканців[5].
У 1939 році в Маркополі мешкало 1300 осіб, з них: 1209 — греко-католики, 65 — римо-католики та 26 юдеїв). Нині у селі мешкає 703 особи[2].
Церква Вознесіння Господнього
За переказами, у Маркополі за ставом на горі під гаями, що біля села Межигори, давніше існувало село Ретвяни, у якому був монастир. Коли на Ретвяни напали татари, на цій липі з'явилася Божа Мати з Дитятком на руках. Цим самим Вона вказала негайно покинути село та сховатися у лісі. Завдяки цьому знаменню ретвянці були врятовані. Вдячні люди у 1749 році на місці появи Богородиці спорудили дерев'яну церкву Вознесіння Христового.[8]
Певний час церква виконувала функції парафіяльного храму. Ікону Пресвятої Богородиці намалював для існуючої церкви маляр Осип Курилас. Нині церква в користуванні громади УГКЦ[5].
Під час першої світової війни церкву було знищено. Збереглася лише чудотворна ікона, яку парафіянка Текля Когус перенесла до сусіднього села. У міжвоєнний період, а саме на початку 1930-х років, завдяки старанням пароха Богдана Ковальського, було збудовано сучасну церкву Вознесіння Господнього та урочисто перенесено до неї чудотворну ікону Пресвятої Богородиці[8].
Церква знаходиться за селом з південного боку, на пагорбі посеред цвинтаря, оточена великою кількістю кам'яних надгробків з XIX століття. Однонавова, одноверха, з гранчастою вівтарною частиною до якої з півночі прибудована ризниця. Оточує церкву невелике піддашшя на приставлених кронштейнах. На західному фасаді над входом — невеликий балкон[9].
У південній стіні є бічний вхід. Стіни вертикально шальовані дошками та лиштвами. На гребені багатосхилого даху ближче до східного краю здіймається світловий восьмерик оббитий бляхою, вкритий банею з ліхтарем та маківкою. Під час ремонту усі покриття дахів замінили новою бляхою[9].
Церква Різдва Пресвятої Богородиці (1896)
Оригінальна мурована церква Різдва Пресвятої Богородиці збудована в 1892—1896 роках у центрі містечка, з північного боку ринкової площі, будівничим Ставарським із Сіняви та стараннями місцевого пароха о. Івана Кумицького. За своєю архітектурою церква нагадує одночасно проєкти архітекторів Василя Нагірного та Юліана Захаревича, а вінчає її пірамідальний купол у «волинському стилі». Храм розписував маляр Антін Манастирський[10].
Маркопільський замок
До початку XVIII століття в селі був так званий Маркопільський замок[11]. Перша згадка про замок в актовій книзі датується 1688 роком, а саме: «згадується, що Іван Остапейко продав свій батьківський дім Янові Ікачові навпроти замку, тобто дім у плані зі зрубленою світлицею, пекарнею, стрихом і сіньми, без ґрунту та без саду». Протягом 1695—1722 років замок або двір згадувався в архівних документах, а від 1736 року замок або двір не згадується[5]. До наших днів добре збереглися земляні оборонні вали цього замку[6].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.