Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Брето́нська мова (самоназва: Brezhoneg, Brezoneg[4][5]) — кельтська мова бритської підгрупи індоєвропейської мовної сім'ї[5][6]. Вельми близька до валлійської, особливо до корнської і споріднена з галльською мовами[7].
Бретонська мова | |
---|---|
Brezhoneg | |
![]() Мапа поширення бретонської мови впродовж сторіч | |
Поширена в | ![]() |
Регіон | Бретань |
Носії | бл. 270 000[1][2] |
Писемність | латиниця |
Класифікація | Індоєвропейська сім'я |
Офіційний статус | |
Офіційна | регіональна мова[3] |
Регулює | Ofis Publik ar Brezhonegd |
Коди мови | |
ISO 639-1 | br |
ISO 639-2 | bre |
ISO 639-3 | bre |
Бретонською мовою говорять на північному заході Франції в Нижній Бретані — переважно в департаменті Фіністер (брет. Penn ar Bed) і на заході департаментів Кот-д'Армор (брет. Aodoù-an-Arvor) і Морбіан (брет. Mor-bihan)[5][2].
Сильний вплив французької мови протягом декількох століть викликав в бретонській появу низки ознак, що не відзначаються в острівних кельтських мовах — зокрема, в інших бритських. З цих рис у фонетиці: огублені голосні /y/ та /œ/; велика кількість носових голосних; увулярний звук /ʁ/. У граматиці: система складних і надскладних імен; наявність артиклів; запозичення з французької продуктивних суфіксів, наприклад, -ans, -aj, -er. Французька мова вплинула і на синтаксис. За французьким зразком побудовані слова, що позначають спорідненість людей: tad-kaer — фр. beau-père «тесть» тощо. В цілому вплив французької мови на бретонську цілком не вивчено[8].
Бретонську мову іноді називають «армориканська бретонська мова», що походить від старої назви півострова Бретань — Ар(е)морика[5].
Станом на початок XXI століття бретонська мова перебуває під загрозою зникнення: більшість носіїв — літні люди, і мова недостатньо активно передається молодшому поколінню. До того ж бретонська не є офіційною мовою Бретані, й у державних установах використовується французька; бретонською говорить головним чином сільське населення. Незважаючи на це, нею видається письменство: як діалектами КЛТ, так і ванським, ведуться радіо- і телепередачі. За даними TMO-Fañch Broudic 2007 року, число активних носіїв мови — 206 тис. чол., що складає 5 % від населення Бретані. За оцінками початку 1990-х років, бретонською мовою володіло близько 250 тис. осіб старше 15 років, тоді як 1983 року — 615 тис. чол. Майже всі вони говорили і французькою мовою; число осіб, що володіли тільки бретонською, невідомо, але навряд чи перевищувало 1 % від наведеного числа[5]. За даними онлайн-довідника Ethnologue, 2013 року кількість носіїв бретонської мови складало 206 тис. чоловік[2].
Приблизна кількість мовців у 2010—2015 роки:
Область | Населення | Кількість носіїв[9] | Відсоток мовців від загального населення |
---|---|---|---|
Нижня Бретань | 1,3 млн | 185 000 | 14,2 % |
Centre Ouest Bretagne | 112 000 | 20 000 | 20 % |
Trégor-Goelo | 127 000 | 25 000 | 20 % |
Pays de Brest | 370 000 | 40 000 | 11 % |
Pays de Cornouaille | 320 000 | 35 000 | 11,5 % |
Pays de Lorient | 212 000 | 15 000 | 7,3 % |
Pays de Vannes | 195 000 | 11 000 | 5,5 % |
Pays de Guingamp | 76 000 | 12 000 | 17 % |
Pays de Morlaix | 126 000 | 15 000 | 12 % |
Pays de St Brieuc | 191 000 | 5 000 | 3 % |
Pays de Pontivy | 85 000 | 6 500 | 8 % |
Pays d'Auray | 85 000 | 6 500 | 7,6 % |
Верхня Бретань | 1,9 млн | 20 000 | 2 % |
Pays de Rennes | 450 000 | 7 000 | |
Атлантична Луара | 1,3 млн | ||
Pays de Nantes | 580 000 | 4 000 | 0,8 % |
Загальна | 4,56 млн | 216 000 | 4,6 % |
Один з труднощів, що стоїть перед ентузіастами відродження бретонської мови — існування щонайменше трьох різновидів правопису: KLTG, або «об'єднаний» правопис (peurunvan, чи Zedacheg — за прийнятим у ньому диграфом zh, що означає z в діалектах КЛТ і h у ванському діалекті); «університетський» (skolveurieg), що існує в двох видах для діалектів КЛТ і ванського діалекту; та «міждіалектний» (etrerannyezhel), заснований на етимологічному принципі і близький до правопису Ж.-Ф. Ле Ґонідека.
Літературна мова укладена у XIX столітті на основі діалектів групи КЛТ (переважного леонського), проте не всі його норми було вироблено. Більшість носіїв мови не володіє літературною мовою і говорить діалектами[5].
Викладання бретонською мовою здійснюється в мережі приватних шкіл «Діван» (diwan). З 1994 року за законом Тубона, прийнятим з метою захисту французької мови від зовнішнього впливу, держава фінансує виключно франкомовні школи[10]. Інший спосіб збільшення числа носіїв мови — програма «Div Yezh» («Дві мови») в державних школах, яка була запущена 1979 року[11]. Інша програма під назвою «Dihun» («Пробудження») була запущена 1990 року для двомовного навчання в церковних школах[12]. 2018 року 18 337 школярів (близько 2 % усіх школярів Бретані) відвідували школи «Diwan» або школи з програмами «Div Yezh» чи «Dihun»[13]. Це число збільшувалося щороку. 2007 року близько 5000 повнолітніх відвідували курси бретонської мови[13].
Зростання відсотка дітей, які вивчають бретонську мову в школах:
|
Відсоток дітей, які вивчають бретонську мову в школах, за департаментами (2008)[14]:
|
Популяризатором мови виступає бретонський музикант Денез Пріжан — виконавець традиційної музики в жанрах «gwerz[en]» («голосіння») і «Kan ha diskan[en]» («танцювальна пісня»), доповнених сучасними мотивами. Також відомою співачкою, що виконує пісні бретонською мовою, є Сесіль Корбел.
Бретонська мова складається з 4 основних діалектів:[5][2]
Діалекти бретонської мови можна розділити на дві групи: перша охоплює корнуайський, леонський, треґ'єрський діалекти (об'єднуються скороченням КЛТ); друга — ванський діалект. Однією з основних рис поділу діалектів є постановка наголосу: наголос ставиться на передостанній склад в КЛТ і на останній — у ванському діалекті. Обидві групи досить сильно відрізняються одна від одної і носії КЛТ погано розуміють ванський діалект. Найдавніші ознаки діалектного членування бретонської мови (зміна положення наголоси в КЛТ) сягають X—XI століть; остаточне утворення діалектів у центрі і на північному сході області, де поширена бретонська мова, сягає XII—XIV століть, на півночі — XV—XVI століть. Ванський діалект остаточно склався до XV—XVI століть, інші ж — XVII століття.[5]
Усередині кожного діалекту є регіональні та місцеві особливості, виходячи з яких виділяються окремі говори. Ванський діалект умовно можна розділити на дві групи говірок: верхньованську і нижньованську. Найкраще вивчено відмінності у фонетиці, значно гірше — в морфології; відмінності у синтаксисі майже не вивчено.[15]
Писемність бретонської мови та її діалектів ґрунтується на латинському алфавіті — насамперед, на його французькому різновиді[5]; таким чином, частина звуків має спільні з французькими позначення.
Сучасний бретонський алфавіт[6]:
A | B | CH | C'H | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O | P | R | S | T | U | V | W | Y | Z |
a | b | ch | c'h | d | e | f | g | h | i | j | k | l | m | n | o | p | r | s | t | u | v | w | y | z |
«Університетська» орфографія 1955 року зблизила правописи діалектів КЛТ і ванського[5].
Старий бретонський алфавіт: A B K D E F G GW H CH C'H I Y J L M N O P R S T U V W Z.
Давньобретонський період сягає VIII—XI століть н. е. Бретонці переселилися до земель сучасної Франції в другій половині V століття з півдня Британії, звідки їх витіснили набігами англосакси. Ще IX століття бретонці займали весь півострів від гирла Луари на півдні та до району Мон-Сен-Мішель на півночі. В наступні століття межі поширення бретонської мови пересунулися на захід. Докладні відомості про бретонську мову датуються середньобретонським періодом (з XI століття, пам'ятки з XIV ст. — до цього часу збереглися лише глоси в латинських трактатах й ономастика (власні імена)). До IX століття вплив романських діалектів на бретонську мову був незначним; за середньобретонської доби (середина XI століття — середина XVII століття) посилюється вплив французької мови. Словниковий склад у великому обсязі поповнюється запозиченнями з французької мови; він також впливає на граматичну будову бретонської. Бретонська мова перебувала під тиском французької упродовж майже всієї своєї історії. Початок новобретонського періоду пов'язується з виходом 1659 року граматики Ж. Монуара. На початку XIX століття Ж.-Ф. Ле Ґодінек почав пуристичні реформи, спрямовані на «рекельтизацію» бретонської мови[8].
У Середньовіччі існувала багата бретонська література, її традиція припинилася лише XVII століття. Не маючи офіційного статусу після втрати автономії Бретані, бретонська мова збереглася головним чином серед сільського населення, натомість у містах французька мова стала повністю переважати вже з XVIII століття. Проповідницька діяльність бретонською мовою почалася досить рано. Повсюдну освіту в Бретані було введено тільки XIX століття, однак її здійснювали виключно французькою, а бретонську мову було повністю заборонено. Водночас XIX століття піднялася хвиля зацікавленості до вивчення бретонської мови і фольклору, важливу роль в якій зіграв Ж.-Ф. Ле Ґонідек, який вважається творцем сучасної бретонської літературної мови[8].
Протягом XIX і XX століть французька політика тривалий час була спрямована на витіснення бретонської мови. Деяке відродження бретонської мови мало місце за окупації Франції німецькими військами під час Другої світової війни (а саме в 1940—1944 роках); в наступні роки викладання бретонської мови з боку уряду або обмежувалося однією годиною на тиждень (так званий Закон Дексона[fr] 1951 року), або не мало майже ніякої підтримки (в 1970—1980 роках бретонську мову в середніх школах вивчали тільки 5 % учнів[5]).
Літературний різновид має наступний склад вокалізму: /i/, /y/, /e/, /œ/, /ɛ/, /a/, /ɔ/, /o /, /u/. Кожен з голосних, за винятком короткого /ɔ/, може бути як довгим, так і носовим. Довгота пов'язана з ознакою сили / слабкості наступного за гласним приголосного. Голосний може бути довгим тільки в ударному складі перед коротким (слабким) приголосним: kador [k’a:dor] «стілець». Перед довгим (сильним) приголосним голосний буде коротким: yaouank [j'owank] «молодий». У ненаголошених складах зустрічаються тільки короткі голосні; в деяких діалектах у безударному складі з'являється редукований голосний [ə] (шва). Окрім того, у бретонських голосних є протиставлення за ступенем підйому (нижній, середній, верхній) і огубленості[16].
Протиставлення відкритих /ɛ/ / /ɔ/ і закритих /e/ / /o/ відзначається тільки під наголосом[16].
Часто зустрічається контактна назалізація голосних, яка виникає під впливом сусіднього носового приголосного: tomm /tõm/ «гарячий»[16].
У фонетичному складі бретонської мови представлено наступні приголосні за МФА[17]:
Для низки діалектів[18][19] описаний контраст приголосних за ознакою «сили»: «сильні» (fortes) дзвінкі зімкнено-проривні протиставляються «слабким» (lenes), глухі завжди вважаються сильними; сонанти також контрастивної за цією ознакою. Система приголосних літературного варіанта така ж, як в діалектах КЛТ[8].
В абсолютному виході слова (синтагмі) можуть стояти тільки глухі приголосні; в інтервокальному положенні (між двома голосними) — тільки дзвінкі: mat /mat/ «хороший» — mat eo /ma:deo/ «Він хороший»[16].
Перед передньоязичними голосними помітна палаталізація зімкнених приголосного: kik /k'ik'/ «м'ясо»[16].
У групах приголосних виду «дзвінкий + глухий» відбувається уподібнення (асиміляція), при якому сильнішим виявляється другий з двох розташованих поруч приголосних: addeskiñ /at 'teskĩ/ «вивчати», проте в правопису це не ніяк зображається[16].
Консонантий стрій бретонської мови істотно відрізняється за діалектами. Так, у низці діалектів (першою чергою ванському) існує сегмент [ɦ]; у багатьох діалектах [r] реалізується як [ʀ] або [ʁ]. У ряді ванських діалектів існує також глухий увулярний [χ][20]. Існують діалекти, де в число приголосних входять глухі сонанти на зразок [l̥][21]. У деяких північних діалектах присутній особливий спірант, що позначається [vh] і відрізняється від звичайного [v] більшою тривалістю і інтенсивністю виголошення.
Наголос у бретонській мові —— силовий; падає на передостанній склад, хоча є деякі винятки (стягнення). У ванському діалекті наголос падає на останній склад[16]. У цьому діалекті зберігся архаїчний тип просодики, успадкований від давньобретонської мови, в діалектах КЛТ — наголос перейшов на передостанній склад на початку середньобретонської доби[22].
У бретонській мові найвідмітнішим видом морфологічних чергувань є початкові мутації[en]; вони нерідко виявляються єдиним показником роду — так, наприклад, леніція після артикля відбувається у іменників ж. р. однини і м. р. множини: ar g-kador «стул» (ж. р. одн.), ar d-tud «народ» (м. р. мн.). Правила мутацій, узагалі, схожі з валлійськими; вони можуть відрізнятися навіть у межах одного діалекту[23].
Для літературної мови властиві такі види мутацій[23]:
Утворення множини від основ на зубний приголосний викликає м'якшення: ant «борозна» — у множині anchou (t перейшло в ch)[23].
Чергування в корені під впливом голосного наростка або закінчення (переголос) стали показником множини: bran «крук» — у множині brini[23].
За своїм строєм бретонська — аналітична мова з деякими ознаками синтетизму, які зустрічаються в особистих формах дієслова і займенникових прийменниках. Відмінкові значення виражаються аналітичними засобами[24]. Синтаксичні значення виражаються в основному за допомогою позицій, прийменників тощо. До дієслова примикають віддієслівні прикметники (дієприкметники) і дієйменником. Займенники, числівники і прислівники виділяються так само, як й у валлійській мові. Прийменники, сполучники, родівники і частки утворюють групу службових частин мови; виділяються вигуки. Слова для уточнення місця, часу і т. ін. використовуються дуже рідко[23].
Рід (чоловічий і жіночий) виражається за допомогою мутацій у слові, які викликаються артиклем, займенником або іншим сусіднім словом; окрім цього, існує ряд приростків, які використовуються для утворення іменників жіночого роду, як, наприклад, -en і -ez: bleiz «вовк» — bleizez «вовчиця» тощо. Залежно від роду слова змінюються лише деякі числівники (див. нижче); в інших же випадках слова (зокрема прикметники) за родами не змінюються[25].
Чисел в бретонській мові три: однина, двоїна і множина. Утворення форм чисел відрізняється в залежності від діалекту. Для множини зазвичай використовуються закінчення, які залежать від одухотвореності: -ed — для одухотворених іменників і дерев, -(i)où — для неживих. Крім цих закінчень, існують і інші: -i, -ier, -on, -ez, -en; деякі з них викликають переголос: bran «крук» — у множині brini. Іноді переголос сама утворює форму множини: dant «зуб» — у множині dent. Зустрічається суплетивізм: ki «собака» — у множині chas[25].
Деякі слова, що позначають парні предмети, використовують приросток «два» для утворення форми двоїни: daou-lagad «два ока»[25].
Від форми двоїни можна утворити так звану «подвійну» множину: daoulagadoù «пари очей»; це ж число можна утворити за допомогою приєднання звичайного показника форми множини до збірного іменника: dilhad «одяг» — dilhadoù «кілька наборів одягу». Від збірного поняття можна утворити іменник, що позначає окрему його частину: geot «трава» — geot-enn «травинка»; так само можна зробити і з формою двоїни — brini «круки» — brinien «окремі особини з множини воронів» — і з формою однини botez «взуття» — у множині botoù «багато предметів взуття» — botezen «окремі предмети взуття»[25].
На відміну від гойдельських мов, бретонською мовою приналежність можна висловити дієсловом am eus «мати». Крім того, належність може виражатися присвійні займенниками: va zi «мій дім» тощо. Для посилення значення приналежності до іменника може додаватися відповідне особі власника особовий займенник: va zi-me «дім мій»; з цією ж ціллю використовуються відмінювані прийменники a і de, які позначають походження і визначають іменник з певним артиклем або присвійним займенником: an ti ac'hanon «мій дім», e vreur dezhan da zi «його брат» тощо. Якщо приналежність виражається поєднанням двох сусідніх іменників, то визначальне слово без артикля стоїть першим: toenn ti «дах будинку», де toenn «дах» є визначальним; визначальне слово ti, своє чергою, може мати визначник (зокрема артикль): toenn ti an tad «дах будинку батька», toenn un ti bras «дах (якогось) великого будинку»[24].
Система обчислення в бретонській мові — двадцяткова. Числівник unan «один» не вживається з іменниками; в цьому випадку число буде виражатися артиклем[25].
Числівники від двох до чотирьох мають рід:
В інших випадках числівники залежно від роду узгоджуваного з ним слова не змінюються[25].
Числівники бретонської мови в таблиці[26]:
1 — unan [ˈyːnɑ̃n] | 21 — unan warn uɡent [ˈyːnɑ̃n warˈnyːɡɛn(t)] |
2 — daou [dou̯] / div [diw] | 22 — daou warn uɡent [ˈdou̯ warˈnyːɡɛn(t)] |
3 — tri [triː] / teir [tei̯r] | 23 — tri warn uɡent [ˈtriː warˈnyːɡɛn(t)] |
4 — pevar [ˈpɛːvar] / peder [ˈpeːdɛr] | 24 — pevar warn uɡent [ˈpɛvar warˈnyːɡɛn(t] |
5 — pem(p) [pɛm(p)] | 25 — pemp warn uɡent [ˈpɛmp warˈnyːɡɛnt] |
6 — cʼhwecʼh [xwɛːx] | 26 — cʼhwecʼh warn uɡent |
7 — seizh [sei̯s] | 27 — seizh warn uɡent [ˈsei̯z warˈnyːɡɛn(t)] |
8 — eizh [ei̯s] | 28 — eizh warn uɡent [ˈei̯z warˈnyːɡɛn(t)] |
9 — nav [nao̯] | 29 — nav warn uɡent [ˈnao̯ warˈnyːɡɛn(t)] |
10 — dek [dek] / [deːɡ] | 30 — treɡont [ˈtreːɡɔn] |
11 — unnek [ˈœ̃nɛk] / [ˈœ̃nɛɡ] | 40 — daou uɡent [dou̯ˈyːɡɛn] (2 x 20) |
12 — daouzek [ˈdɔu̯zɛk] / [ˈdɔu̯zɛɡ] | 50 — hanter kant [ˈhɑ̃ntɛr ˈkɑ̃n] («половина від 100») |
13 — trizek [ˈtriːzɛk] / [ˈtriːzɛɡ] | 60 — tri uɡent [ˈtriˈyːɡɛn] (3 x 20) |
14 — pevarzek [pɛˈvarzɛk] / [pɛˈvarzɛɡ] | 70 — dek ha tri uɡent [ˈdɛɡ a triˈyːɡɛn] (10 + (3 x 20)) |
15 — pemzek [ˈpɛmzɛk] / [ˈpɛmzɛɡ] | 80 — pevar uɡent [ˈpɛːvar ˈyːɡɛn] (4 x 20) |
16 — cʼhwezek [ˈxweːzɛk] / [ˈxweːzɛɡ] | 90 — dek ha pevar uɡent (10 + (4 x 20)) |
17 — seitek [ˈsei̯tɛk] / [ˈsei̯tɛɡ] | 100 — kant [kɑ̃n] |
18 — triwecʼh [ˈtriwɛx] (3 x 6) | 200 — daou cʼhant [ˈdou̯ ˈxɑ̃n] |
19 — naontek [ˈnao̯tɛk] | 1000 — mil [ˈmil] |
20 — uɡent [ˈyːɡɛn(t)] | 2000 — daou vil [dou̯ ˈvil] |
Особисті займенники (суб'єктна форма)[27]:
Особа | Однина | Множина |
---|---|---|
1 | me | ni |
2 | te | c'hwi |
3 | eñ (чоловічий рід) hi (жіночий ріж) | i (ч. р.)
int (ж. р.) |
Особисті займенники (об'єктна форма)[28]:
Особа | Однина | Множина |
---|---|---|
1 | va, 'm | hol, hon |
2 | da, 'z | ho, hoc'h |
3 | e, hen (м. р.)
he, hec'h (ж. р.) |
Нема
Нема |
В бретонській мові є три ступені вказівних займенників: «найближчі», «ближні» і «віддаленіші». Вони, крім «ближніх», вживаються з іменниками як післяйменники: an den-mañ «ця людина (найближча)» — an den-se «ця людина»[29].
У бретонській мові існують так звані займенникові прийменники, які точно передають місцезнаходження об'єкта: наприклад, em c'hichen «біля мене», a-dreñv-din «позаду мене»[29].
У бретонській мові немає чітко вираженої морфологічної межі між перехідними і неперехідних дієсловами, та багато дієслів можуть бути як перехідними, так і неперехідних залежно від контексту: наприклад, arvesti як перехідний дієслово означає «споглядати», а як неперехідний — «бути присутнім (на чомусь)»[24].
За середньобретонської доби неперехідні дієслова відмінювалися за допомогою допоміжного дієслова bezañ «бути»; у сучасній мові дедалі частіше використовується дієслово kaoud «мати», проте це все ж залежить від діалекту[24].
У бретонській мові, як і в інших кельтських мовах, є діяльний стан дієслова (для перехідних, неперехідних, зворотних і безособових дієслів) і пасивний стан (для перехідних дієслів) з пов'язаними з ним безособовими формами, які може мати будь-яке дієслово[24].
Пасивний стан і безособове відмінювання відрізняються тим, що перший не використовується, навіть якщо вираженим є агенс. Для позначення зворотньої або взаємної дії існує частка em[24].
У бретонській мові три способи: дійсний, умовний і наказовий. Дійсного способу має 4 часи дієслова, які утворюються синтетично: теперішній, імперфект, минулий і майбутній; є також ряд складних і надскладних часів, утворених аналітично (теперішній час допоміжного дієслова + дієприкметник минулого часу): перфект, давноминулий, минулий попередній і майбутній попередній. Надскладні часи будуються за схемою «перфект допоміжного дієслова + дієприкметник минулого часу». Аналітичний перфект майже витіснив минулий час — він зберігся тільки в письмовій мові[30].
В умовному способі є тільки два синтетичні часи — теперішній і минулий[30].
Бретонське дієслово має низку особливостей. Дієслова bezañ «бути» і endevout/kaout «мати» в теперішньому часі і Імперфект мають форму звичайної дії, яка позначає якісь часто повторювані дії: наприклад, Poan hor bez o labourat e-pad ar goañv «Нам важко працювати взимку»; такі речення часто супроводжуються прислівниками часу: alles «часто», bendez «щодня» тощо. Дієслово «бути» в теперішньому часі й імперфект має особливу «ситуаційну» форму, яка передає «точкове» дію в часі і просторі: Emañ klañv «Він хворий (зараз)», Emañ e Brest «Я (зараз) перебуваю в Бресті»; в поєднанні з часткою о і дієприкметником теперішнього часу «ситуаційна» форма може мати значення теперішнього тривалого часу: Emaon o vont «Я йду»[30].
Перфект будується з допоміжним дієсловом «мати» і дієприкметником минулого часу: Lennet en deus Yann al levr «Ян прочитав книгу»[30].
Число | «Безособове» | «Особове» з дієсловом ober «робити» | «Особове» |
---|---|---|---|
Однина | Me a skriv «Я пишу»
Te a skriv «Ти пишеш» Eñ a skriv «Він пише» Hi a skriv «Вона пише» |
Skriva a ran — буквально: «Писання, яке я роблю».
Skriva a rez Skriva a ra |
Eul lizer a skrivan — буквально: «Лист, який я пишу».
Eul lizer a skrivez Eul lizer a skriv |
Множина | Ni a skriv «Ми пишемо»
C'hwi a skriv «Ви пишете» I a skriv «Они пишут» |
Skriva a reomp
Skriva a rit Skriva a reont |
Eul lizer a skrivomp
Eul lizer a skrivit Eul lizer a skrivont |
Безособова форма | Skriva a reer | Eul lizer a skriver |
«Безособове» відмінювання зобов'язане своєю назвою незмінній формі дієслова; підмет передує дієслову (присудку). «Особове» відмінювання використовується у тому випадку, коли прямий додаток передує дієслову; словозміна в дієслівній формі вказує на особу[31]. Елемент a походить від відносного займенника[28].
Число | Особа | Теперішній час | Імперфект | Минулий час | Майбутній час |
---|---|---|---|---|---|
Однина | 1
2 3 |
-an(n)
-ez (-es) — |
-an(n)
-ez (-es) -e |
-iz (-is)
-jout -az (-as) |
-in
-i -o |
Множина | 1
2 3 |
-omp
-it (-et) -ont |
-emp
-ec'h -ent |
-zomp (-jomp)
-joc'h (-jot) -zont (-jont) |
-imp (-fomp)
-ot (-fet) -int (-font) |
Безособова форма | -er | -ed | -jod | -or |
Число | Особа | Теперішній час | Минулий час |
---|---|---|---|
Однина | 1
2 3 |
-f, -z, -j, -ch, -en
-fez (-fes) -fe |
-jen
-jes -je |
Множина | 1
2 3 |
-femp
-fec'h -fent |
-jemp
-jec'h -jent |
Безособова форма | -fed | -jed |
Число | Особа | Словозміна |
---|---|---|
Однина | 1
2 3 |
—
— -et |
Множина | 1
2 3 |
-omp
-it (-et) -ent (-ent) |
Безособова форма | — | — |
В бретонській мові дієслівне заперечення багато в чому схоже з французьким. Воно виражається циркумфіксом ne … ket — це склалося за новобретонську добу. Частка ket може бути замінена на інші негативні частинки: mui «більше», morse «ніколи», ebet «ніхто» тощо[31]
У деяких діалектах першого негативного слово ne часто опускається; інфінітив має особливу негативну форму chom hep, себто дослівно «залишатися без», яка ставиться після слова, до якого вона належить[31].
Вигуки склалися на основі різних частин мови; найближчою за змістом до вигуків є категорія вигуку в прикметниках, яка утворюється шляхом приєднання показника -(h)et (-at): Gwanat den! «Яка слабка людина!»[31]
У словотворенні найбільше розвинена суфіксація. Деякі суфікси було запозичено з французької: наприклад, -ans від фр. -ance. Деякі суфікси утворюють імена жіночого (-ek, -enti, -iz тощо) або чоловічого (-ded, -der й ін.) роду; деякі суфікси можуть бути використані для утворення імен як жіночого, так і чоловічого роду — це, наприклад, приросток -erez, який утворює імена діячів жіночого роду, але абстрактні імена чоловічого роду: kaozerez «говоруха» (жіночий рід) — kaozerez «говоріння, розмова» (чоловічий рід)[32].
Є словоскладання: menez-tan «вулкан» — від menez «гора» і tan «вогонь»[32].
Прикметники можуть бути субстантивовані і при цьому мати форму числа[32].
З розвитком аналітизму дієслово в бретонській мові набуло складну складову форму, яка власне виступає як аналітична форма дієслова: дієслівне ім'я + відносна частка a/e + допоміжне дієслово ober «робити». Речення з порядком слів VSO (присудок — підмет — прямий додаток) є відносно нейтральним: Klask a ra Yann ul levr «Ян бачить книгу»[33].
Фінітне дієслово у невідносній формі може стояти на початку, якщо воно стоїть у наказовому способі або якщо речення є відповіддю на питання[33].
Порядок слів OVS з винесенням дієслівного імені на початок речення виділяє дію: Klask ul revr a ra Yann «Бачить книгу Ян»[33].
Зі взаємним розташуванням дієслова і підмета пов'язано вживання різних видів дієвідмінювання:
У негативних реченнях порядок слів зазвичай буде SVO з обов'язковим погодженням дієслова: Ar vugale ne welont ket o zad «Діти не бачать свого батька»[33].
Як і в інших кельтських мовах, в бретонском широко використовується інфінітив. У сучасній мові інфінітив з артиклем може бути підметом і доповненням; він може вживатися як заміна фінітного дієслова в окличних, спонукальних і деяких інших видах речень. Інфінітивні звороти, які часто використовувалися за середньобретонської доби, наразі майже зникли[33].
Частини складного речення з'єднуються за допомогою сполучників і сполучних слів. Зазвичай за сполучником слідує відносна дієслівна частка e: … had e kouezhas «… і він упав», … peogwir e varvas «… тому що він помер»; винятками є сполучники hogen «але» і rak «так як» — вони потребують іншого порядку слів: … rak e vam a varvas «… так як його мати (яка) померла», але не … rak e varvas e vamm. Після сполучників ma (mar) «якщо» і pa «коли» частка e не вживається[34].
Найдавніші запозичення з латинської мови з'явилися в бретонській до переселення предків бретонців на материк: abostol (від лат. apostolus) тощо. Після появи бретонців на півострові Бретань було запозичено такі слова, як mank («однорукий» — від лат. mancus), kab («голова» — від лат. caput) тощо[34].
Деякі запозичення мають численні похідні — наприклад, від kemmañ «змінювати» (від лат. cambio) можна утворити kemmaden «зміна», kemmadur «зміна», kemmas «змінний» і т. ін.[34]
З XII—XIII століть починаються запозичатися французькі слова. Нині число запозичень з французької дуже велике і навіть перевищує число питомо бретонських слів; у діалектах, якими говорять на границі з франкомовною зоною, число запозичень з французької дещо вище[15].
«Заповіт» Т. Г. Шевченка бретонською мовою (переклала Наїґ Розмор)[35]:
|
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.