Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Дина́стія Цін (маньчжурська: Daicing gurun; кит.: 清朝; піньїнь: Qīng Cháo; літ.: 'Чиста') офіційно Вели́ка Цін (кит.: 大清; піньїнь: Dà Qīng) — маньчжурська імператорська династія, що керувала Китаєм у 1636—1912 після ліквідації династії Мін. Заснована родом Айсін Ґьоро. Виникла на базі маньчжурської держави Пізня Цзінь, назва якої була змінена на Цін в 1636 році. Маньчжурські війська захопили майже всю територію Китаю 1646 року, однак пацифікація провінцій та придушення виступів етнічних китайців (хань) тривали до 1683 року.
大清 ᡩᠠᡳ᠌ᠴᡳᠩ ᡤᡠᡵᡠᠨ Велика Цін | |||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||
Гімн 《普天樂》 «Putian Le» (укр. «Пу Тянь Ле») (1878—1896) 《李中堂乐》 «Li Zhongtang Yue» (укр. «Мелодія Лі Чжунтана») (1896—1906) 《颂龙旗》 «Song Long Qi» (укр. «Хвала прапору Дракона») (1906—1911) Імператорський гімн: 《鞏金甌》 «Gong Jin'ou» (укр. «Кубок твердого золота» або укр. «Золотий кубок») (1911—1912) | |||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||
Столиця | Шеньцзін (1636—1644) Пекін (1644—1912) | ||||||||||||||||||||
Мови | маньчжурська (офіційна[1]) мандаринська китайська[en] (офіційна[2]) китайська монгольська | ||||||||||||||||||||
Релігії | |||||||||||||||||||||
Форма правління | абсолютна монархія[lower-alpha 1] | ||||||||||||||||||||
Імператор | |||||||||||||||||||||
- 1626—1643 | Хуан Тайцзі | ||||||||||||||||||||
- 1908—1912 | Пуї | ||||||||||||||||||||
Прем'єр-міністр | |||||||||||||||||||||
- 1911 | Ікуан | ||||||||||||||||||||
- 1911—1912 | Юань Шикай | ||||||||||||||||||||
Історія | |||||||||||||||||||||
- Пізня Цзінь | 1616—1636 | ||||||||||||||||||||
- Створення Цін | 1636 | ||||||||||||||||||||
- Маньчжурське завоювання Китаю | 1644—1662 | ||||||||||||||||||||
- Ойратсько-манчжурські війни | 1687—1757 | ||||||||||||||||||||
- Опіумні війни | 1839—1842, 1856—1860 | ||||||||||||||||||||
- Японсько-цінська війна | 1894—1895 | ||||||||||||||||||||
- Альянс восьми держав | 1900—1901 | ||||||||||||||||||||
- Синьхайська революція | 1911—1912 | ||||||||||||||||||||
- Зречення Пуї | 12 лютого 1912 | ||||||||||||||||||||
Площа | |||||||||||||||||||||
- 1700 [4] | 8 800 000 км2 | ||||||||||||||||||||
- 1790 | 14 700 000 км2 | ||||||||||||||||||||
- 1860 | 13 400 000 км2 | ||||||||||||||||||||
- 1908 | 11 350 000 км2 | ||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||
Сьогодні є частиною | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ||||||||||||||||||||
|
За час правління династії Цін, завойовники-маньчжури сильно китаїзувалися, хоча і залишили деякі елементи своєї кочівницької культури. На знак покори імператорський двір змусив чоловіче населення країни голити голови і заплітати волосся у довгі коси на маньчжурський лад.
Занепад Цін почався у 19 столітті. Він супроводжувався зовнішньою інтервенцією держав Заходу, повстаннями хань у центрі та на півдні країни, а також поразками у війнах. Не маючи сил, щоб протистояти тиску ззовні та зсередини, династія була повалена у результаті Сіньхайської революції 12 лютого 1912 року. Останній монарх династії, імператор Пуї, пізніше згодився очолити незалежну Маньчжурську державу (1932—1945), утворену японськими мілітаристами.
1616 року хан осілих чжурчженів Нурхаці з роду Айсін Ґьоро об'єднав розрізнені чжурчженські племена і заснував династію Пізня Цзінь в Маньчжурії. Після його смерті престол успадковував син Хуан Тайцзі. В 1629 році була запроваджена китайська екзаменаційна система для майбутніх чиновників і воєначальників, організований Секретаріат, провідне державне діловодство, а в 1631 році — система «шести відомств», аналогічна існуючій на той час у Китаї. На низку посад були призначені китайські чиновники-перебіжчики.
1627 року Хуан Тайцзі підкорив корейську династію Чосон. Корейський ван був змушений укласти мир, сплатити данину і налагодити торгівлю з переможцями.
У зв'язку зі зміцненням китайської оборони, для завоювання північного Китаю потрібно було обійти регіон Ляосі (частина Ляоніна на захід від річки Ляо), а це було можливо тільки через Південну Монголію. Абахай залучив на свою сторону багатьох монгольських правителів і підтримав їх у боротьбі проти Лігдан-хана — правителя Чахар, який намагався відновити імперію Чингіз-хана. В обмін на це Хуан Тайцзі зобов'язав монгольських правителів брати участь у війні проти Китаю. Уже в 1629 році кіннота Абахо обійшла фортеці Ляосі із заходу, прорвалася через Велику стіну і виявився біля стін Пекіна, де почалася паніка. З багатою здобиччю війська Абахо пішли геть. Крім того, після розгрому Чахар, Абахай заявив, що він заволодів імператорською печаткою монгольської династії Юань, яка іменувалася «Друк Чингіз-хана».
У 1636 році Абахай дав династії нове ім'я — «Цін», а підданих наказав іменувати не «чжурчженями», а «маньчжурами». Нова держава маньчжурів відтепер стала називатися Цін (Велика Держава — Да Цін-го) — по найменуванню династії. До титулу «імператор» Абахай приєднав його монгольський аналог «богдихан», бо до складу Маньчжурської імперії увійшла частина Південної Монголії. Рокам свого правління він дав девіз «Чунде» 崇德. У 1637 році маньчжурська армія розгромила Корею, яка була змушена стати «данником» імперії Цін і розірвати відносини з Китаєм.
Відтоді маньчжурська кіннота стала здійснювати регулярні набіги на Китай, грабуючи і забираючи в полон, перетворюючи на рабів сотні тисяч китайців. Все це змусило мінських імператорів не просто стягнути війська до Шаньхайґуаню, а й сконцентрувати тут чи не найкращу, найбільшу і найбоєздатнішу з усіх своїх армій на чолі з У Саньгуєм.
Занепад Мін став очевидним у зв'язку з посухами, неврожаями, економічною кризою, корупцією, свавіллям чиновників і війною з маньчжурами (1618—1644). Ці катастрофічні події змусили селян взятись за зброю. У 1628 році в провінції Шеньсі розрізнені ватаги стали створювати повстанські загони та обирати вождів. З цього моменту в північно-східному Китаї почалася селянська війна, яка тривала 19 років (1628—1647).
У 1640-х роках селян більше не лякала ослабіла армія, яка терпіла поразку за поразкою. Регулярні війська потрапили в кліщі між маньчжурськими військами на півночі та повсталими провінціями, в них посилилося дезертирство. Армія, позбавлена грошей і продовольства, зазнала поразки від Лі Цзичена. Столиця була залишена практично без боротьби (облога тривала всього два дні). Зрадники відкрили ворота перед військами Лі, і ті безперешкодно змогли увійти всередину. У квітні 1644 Пекін підкорився повсталим; останній мінський імператор Чунчжень покінчив життя самогубством, повісившись на дереві в імператорському саду.
Цим скористалися маньчжури. Маньчжурська армія під керівництвом князя Доргоня, з'єднавшись з військами У Саньгуя, розбила повсталих у Шаньхайгуань і слідом за тим підійшла до столиці. 4 червня 1644 Лі Цзичен, залишивши столицю, бувши спантеличеним, відступив. Через 2 дні маньчжури разом з генералом У зайняли місто і проголосили імператором юного Айсіньгеро Фулінь. Військо повстанців зазнало ще однієї поразки від маньчжурської армії у Сіані і змушене було відступити за течією річки Хань аж до Ухані, потім вздовж північного кордону провінції Цзянси. Тут Лі Цзичен помер.
Докладніше: Список правителів Династії Цін
Пізня Цзінь(Чжурчженська держава — Велика Маньчжурська держава) | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
№ | Власне Ім'я | Храмове ім'я | Посмертне ім'я | Роки життя | Девіз | Правління | Ім'я за девізом |
1 | Нурхаці 努爾哈赤 |
Тайцзу 太祖 |
Імператор Ґао 高皇帝 |
1559-1626 | Тяньмін 天命 |
1616-1626 | Хан Тяньмін 天命汗 |
2 | Хуан Тайцзі 皇太极 |
Тайцзун 太宗 |
Імператор Вень 文皇帝 |
1592-1643 | Тяньцун 天聰 |
1626-1636 | Хан Тяньцун 天聰汗 |
Династія Цін | |||||||
2 | Хуан Тайцзі 皇太极 |
Тайцзун 太宗 |
Імператор Вень 文皇帝 |
1592-1643 | Чунде 崇德 |
1636-1643 | Імператор Чунде 崇德帝 |
3 | Фулінь 福臨 |
Шицзу 世祖 |
Імператор Чжан 章皇帝 |
1638-1661 | Шуньчжи 順治 |
1643-1661 | Імператор Шуньчжи 順治帝 |
4 | Сюаньє 玄燁 |
Шенцзу 聖祖 |
Імператор Жень 仁皇帝 |
1654-1722 | Кансі 康熙 |
1661-1722 | Імператор Кансі 康熙帝 |
5 | Іньчжень 胤禛 |
Шицзун 世宗 |
Імператор Сянь 憲皇帝 |
1678-1735 | Юнчжен 雍正 |
1722-1735 | Імператор Юнчжен 雍正帝 |
6 | Хунлі 弘曆 |
Ґаоцзун 高宗 |
Імператор Чунь 純皇帝 |
1711-1799 | Цяньлун 乾隆 |
1735-1796 | Імператор Цяньлун 乾隆帝 |
7 | Юн'янь 顒琰 |
Женьцзун 仁宗 |
Імператор Жуй 睿皇帝 |
1760-1820 | Цзяцін 嘉慶 |
1796-1820 | Імператор Цзяцін 嘉慶帝 |
8 | Міньнін 旻寧 |
Сюаньцзун 宣宗 |
Імператор Чен 成皇帝 |
1782-1850 | Даоґуан 道光 |
1820-1850 | Імператор Даоґуан 道光帝 |
9 | Ічжу 奕詝 |
Веньцзун 文宗 |
Імператор Сянь 顯皇帝 |
1831-1861 | Сяньфен 咸豐 |
1850-1861 | Імператор Сяньфен 咸豐帝 |
10 | Цзайчунь 載淳 |
Муцзун 穆宗 |
Імператор Ї 毅皇帝 |
1856-1875 | Тунчжи 同治 |
1861-1875 | Імператор Тунчжи 同治帝 |
11 | Цзайтянь 載湉 |
Децзун 德宗 |
Імператор Цзін 景皇帝 |
1871-1908 | Ґуансюй 光緒 |
1875-1908 | Імператор Ґуансюй 光緒帝 |
12 | Пуї 溥儀 |
Ґунцзун 恭宗 |
Імператор Сюнь 逊皇帝 |
1908-1967 | Сюаньтун 宣統 |
1908-1912 | Імператор Сюаньтун 宣統帝 |
Прем'єр-міністри | |||||
---|---|---|---|---|---|
№ | Portrait | Ім'я | На посаді | Імператор | |
1 | ![]() |
Ікуан慶親王(1838—1917) | 8 травня 1911 | 1 листопада 1911 | Пуї 溥儀 |
2 | ![]() |
Юань Шикай袁世凱(1859—1916) | 2 листопада 1911 | 10 березня 1912 | |
![]() |
Чжан Сюнь張勳(1854—1923) | 1 серпня 1917 | 12 серпня 1917 |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.