Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Саро Лондон (англ. Saro London) — британський двомоторний суцільнометалевий летючий човен-біплан з двокільовим оперенням. Літак був створений під керівництвом Г. Ноулера в КБ фірми «Саундерс Роу» як розвиток типу А.7 («Северн») — мав схожу конфігурацію, але дещо менші розміри. Особливістю конструкції літака стала можливість перевезення громіздких вантажів на горі фюзеляжу. Двигуни Saro London були встановлені на верхньому крилі.
Saro London | |
---|---|
![]() | |
Призначення: | багатоцільовий летючий човен |
Перший політ: | березень 1934 |
Прийнятий на озброєння: | 1936 |
Знятий з озброєння: | 1941 |
Період використання: | 1936–1941 |
На озброєнні у: | ![]() ![]() |
Розробник: | Saunders-Roed |
Виробник: | ![]() |
Всього збудовано: | 31 |
Модифікації: | Saunders Severn |
Екіпаж: | 6 осіб |
Крейсерська швидкість: | 206 км/год |
Максимальна швидкість (МШ): | 249 км/год |
Дальність польоту: | 1 800 км |
Дальність польоту з ППБ: | 2 800 км |
Практична стеля: | 6 100 м |
Швидкопідйомність: | 6 м/с |
Довжина: | 17,22 м |
Висота: | 5,72 м |
Розмах крила: | 24,38 м |
Площа крила: | 132,4 м² |
Порожній: | 5 035 кг |
Споряджений: | 8 346 кг |
Двигуни: | 2 × 9-циліндрових радіальних поршневих двигуни з повітряним охолодженням Bristol Pegasus X |
Тяга (потужність): | 915 к.с. (682 кВт) |
Внутрішнє бомбове навантаження: | до 900 кг |
Кулеметне озброєння: | 3 × 7,62-мм авіаційні кулемети Льюїса |
![]() |
Британський двомоторний летючий човен «Сандерс-Ро» (Саро) «Лондон» розроблявся відповідно до специфікації Міністерства авіації R.24/31, яка визначала за вимоги створення «багатоцільового патрульного літака відкритого моря». Основними критеріями визначалося забезпечення дальності польоту не менше ніж 1000 миль, можливості продовжувати політ на одному двигуні з 60 % корисного навантаження, а також низькі експлуатаційні витрати. Швидкісні характеристики для машин цього класу вважалися другорядними. «Лондон» і його сучасник «Супермарин Странраер» були останніми багатомоторними летючими човнами-біпланами, які надійшли на службу в Королівські ПС.
Розроблення замовленого літака під фірмовим індексом А.27 створювалося під керівництвом Г. Ноулера на основі раннього тримоторного гідроплану А.7 «Северн», що залишився в єдиному екземплярі. У конструктивному відношенні А.27 був суцільнометалевий півтораплан з верхнім крилом, піднятим на системі підкосів. Радіальні двигуни Bristol Pegasus II встановлювалися на передній кромці верхнього крила. Фюзеляж мав патентовану гофровану обшивку «Сандерс-Ро».
Літак мав двокільове оперення, що дозволяло розмістити у хвостовій частині фюзеляжу кулеметну установку з хорошими кутами обстрілу. Неординарним конструкторським рішенням стало розміщення вантажного майданчика зверху фюзеляжу (між верхнім і нижнім крилами), що дозволило перевозити великогабаритні вантажі — наприклад, авіадвигуни або торпеди.
У березні 1934 року прототип «Лондона» з 9-циліндровими радіальними двигунами Bristol Pegasus III М3 вийшов на випробування і здійснив перший політ. Результати виявилися цілком успішними, і Королівські ПС в 1935 — 36 роках замовили 30 гідролітаків у двох модифікаціях. Поставки завершилися до травня 1938 року.
Починаючи з 1936 року, модель «Лондон» Mk.II надійшла на озброєння 201-ї ескадрильї на авіабазі Калшот, замінивши «Саутгемптон». У жовтні 1936 року почалися поставки до 204-ї ескадрильї Королівських ПС на авіабазу Маунт Баттен, Плімут, також замінивши «Саутгемптон». Більше нових летючих човнів було доставлено тій же ескадрильї в 1937 році, щоб замінити «Перт», і у 202-й ескадрильї на авіабазі Калафрані, Мальта, де вони замінили застарілі «Скапа», а також літаки у 228-й ескадрильї у Пембрук-Док.
У 1937—1938 роках 204-та ескадрилья Королівських ПС використовувала п'ять «Лондонів», обладнаних допоміжними зовнішніми паливними баками, для далекого тренувального польоту до Австралії на святкування 150-ї річниці заснування колонії в Сіднеї, Новий Південний Уельс. У цій конфігурації вони мали запас ходу 2600 миль (4180 км).
На початок Другої світової війни «Лондони» перебували на озброєнні 201-ї ескадрильї, яка на той час дислокувалася у Саллом-Во на Шетландських островах, 202-ї ескадрильї в Гібралтарі, 240-ї ескадрильї в Інвергордоні. Ці літаки активно патрулювали Північне та Середземне моря. Деякі з них були оснащені додатковим паливним баком для збільшення радіусу польоту. Озброєння у вигляді авіабомб, глибинних бомб і морських мін загальною вагою до 907 кг могло перевозитися під нижніми крилами.
Поступово на заміну «Лондонам» надходили нові літаки, такі як «Гудзон», а ескадрильї, що патрулювали Атлантику та Середземне море, були переоснащені на «Сандерленди». Деякі «Лондони» були передані Королівським ПС Канади. До середини 1941 року всі були зняті з фронту.[1]
Дані з Consice Guide to British Aircraft of World War II[1]
|
|
|