Loading AI tools
amerikanskt musikkollektiv Från Wikipedia, den fria encyklopedin
Funkadelic, amerikanskt musikkollektiv bildat 1968. Många musiker har medverkat under detta gruppnamn. Funkadelics skivor från 1970-talet räknas som definitiv funk. De är också kända för sitt experimenterande med psykedelisk musik i funken. Bandet är delvis synonymt med gruppen Parliament, som ofta bestod av samma medlemmar. Inspelningar som går under gruppnamnet Parliament kännetecknas av mer blåsinstrument, medan Funkadelic har gitarrer som sitt kännetecken.
Funkadelic | |
![]() Funkadelic 1970 | |
Bakgrund | ![]() Detroit, Michigan, USA |
---|---|
Genrer | P-funk, funkrock, funk, psykedelisk soul, psykedelisk rock, acid rock |
År som aktiva | 1968 - 1982, 2014 |
Skivbolag | Westbound Records, Warner Bros. Records |
Relaterade artister | Parliament, Bootsy' Rubber Band |
Tidigare medlemmar | |
George Clinton Ray Davis Clarence "Fuzzy" Haskins Calvin Simon Billy Bass Nelson Eddie Hazel Tawl Ross Tiki Fulwood Mickey Atkins Bernie Worrell Grady Thomas Harold Beane Garry Shider Bootsy Collins Catfish Collins Cordell "Boogie" Mosson Prakash John Tyrone Lampkin Ron Bykowski Leon Patillo Jimi Calhoun Dion Dublin Michael Duberry Michael Hampton Glen Goins Jerome "Bigfoot" Brailey Dawn Silva Walter "Junie" Morrison Rodney Curtis Mallia Franklin Larry Fratangelo DeWayne "Blackbyrd" McKnight David Spradley Daniel "Ribsy" Owens Ruth Copeland |
Funkadelic började som backup-grupp till doo wop-gruppen The Parliaments. Medlemmar i den gruppen var George Clinton, Stingray Davis, Fuzzy Haskins, Calvin Simon, och Grady Thomas. Man ville ha en orkester med sig på sina turnéer och rekryterade först tre musiker som snabbt försvann in i lumpen. Sedan fick man med sig Eddie Hazel (gitarr), Billy "Bass" Nelson (bas), Lucios Ross (keyboards), och Ramon "Tikki" Fullwood (trummor). Efter krångel med Parliaments skivbolag beslöt man byta namn till backup-gruppens och gå allihopa under samma namn. Detta skedde 1968.
Som Funkadelic släppte man sitt debutalbum 1970. Även om bara George Clinton och de fyra musiker som från början var Funkadelic stod listade som medverkande på albumet var även alla gamla Parliaments-medlemmar närvarande, plus ett par Motown-musiker. Bernie Worrell på keyboards var en av de som inte fick credits för första albumet, men han var fulländad medlem i gruppen när de släppte sitt andra album samma år. Inför tredje albumet blev också basisten Bootsy Collins och hans bror gitarristen Catfish Collins medlemmar i gruppen.
Efter det tredje albumet lämnade flera originalmedlemmar gruppen Bill Nelson, Lucius Ross, och Eddie Hazel. Man anställde gitarristen Michael Hampton som ersättare. Man gick över till Warner Bros. Records 1975 men deras första album där, Hardcore Jollies gjorde ingen succé. Andra albumet gjorde bättre ifrån sig, men det tredje One Nation Under a Groove blev deras genombrott. Det blev deras mest köpta album och titelspåret kan ses som deras signatursång. Uppföljaralbumet Uncle Jam Wants You gjorde nästan lika bra ifrån sig och låten "(Not Just) Knee Deep" blev en stor hit på Billboards R&B-lista.
Under början av 1980-talet då gruppen stod på sin topp började den falla sönder. Medlemmar lämnade gruppen och skivbolag krånglade till det. Sångaren George Clinton påbörjade sin solokarriär 1982 och det kan man säga var slutet för både Parliament och Funkadelic. De har varit en betydande inspirationskälla för musiker som framför rap och funk-rock.
Parliament-Funkadelic invaldes i Rock and Roll Hall of Fame år 1997.[1]