From Wikipedia, the free encyclopedia
Празеодијум (, лат. ), је хемијски елеменат из групе лантаноида.[7][8] Име је добио од грчких речи πρασιoς () и које заједно имају значење „зелени близанац“.
![]() | |||||||||||||||||||||||
Општа својства | |||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Име, симбол | празеодијум, | ||||||||||||||||||||||
Изглед | сивкасто бео | ||||||||||||||||||||||
У периодноме систему | |||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||
Атомски број (Z) | 59 | ||||||||||||||||||||||
Група, периода | група Н/Д, периода 6 | ||||||||||||||||||||||
Блок | f-блок | ||||||||||||||||||||||
Категорија | лантаноид | ||||||||||||||||||||||
Рел. ат. маса (Ar) | 140,90766(2)[1] | ||||||||||||||||||||||
Ел. конфигурација | |||||||||||||||||||||||
по љускама | 2, 8, 18, 21, 8, 2 | ||||||||||||||||||||||
Физичка својства | |||||||||||||||||||||||
Агрегатно стање | чврсто | ||||||||||||||||||||||
Тачка топљења | 1208 K (935 °C, 1715 °F) | ||||||||||||||||||||||
Тачка кључања | 3403[2] K (3130 °C, 5666 °F) | ||||||||||||||||||||||
Густина при с.т. | 6,77[3][4] g/cm3 | ||||||||||||||||||||||
течно ст., на т.т. | 6,50 g/cm3 | ||||||||||||||||||||||
Топлота фузије | 6,89 kJ/mol | ||||||||||||||||||||||
Топлота испаравања | 331 kJ/mol | ||||||||||||||||||||||
Мол. топл. капацитет | 27,20 J/(mol·K) | ||||||||||||||||||||||
Напон паре
| |||||||||||||||||||||||
Атомска својства | |||||||||||||||||||||||
Електронегативност | 1,13 | ||||||||||||||||||||||
Енергије јонизације | 1: 527 kJ/mol 2: 1020 kJ/mol 3: 2086 kJ/mol | ||||||||||||||||||||||
Атомски радијус | 182 pm | ||||||||||||||||||||||
Ковалентни радијус | 203±7 pm | ||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||
Остало | |||||||||||||||||||||||
Кристална структура | дупла збијена хексагонална (dHCP) | ||||||||||||||||||||||
Брзина звука танак штап | 2280 m/s (на 20 °C) | ||||||||||||||||||||||
Топл. ширење | α, поли: 6,7 µm/(m·K) (на с.т.) | ||||||||||||||||||||||
Топл. водљивост | 12,5 W/(m·K) | ||||||||||||||||||||||
Електроотпорност | α, поли: 0,700 µΩ·m (на с.т.) | ||||||||||||||||||||||
Магнетни распоред | парамагнетичан[5] | ||||||||||||||||||||||
Магнетна сусцептибилност (χmol) | +5010,0·10−6 cm3/mol(293 )[6] | ||||||||||||||||||||||
Јангов модул | α form: 37,3 GPa | ||||||||||||||||||||||
Модул смицања | α form: 14,8 GPa | ||||||||||||||||||||||
Модул стишљивости | α form: 28,8 GPa | ||||||||||||||||||||||
Поасонов коефицијент | α form: 0,281 | ||||||||||||||||||||||
Викерсова тврдоћа | 250–745 MPa | ||||||||||||||||||||||
Бринелова тврдоћа | 250–640 MPa | ||||||||||||||||||||||
CAS број | 7440-10-0 | ||||||||||||||||||||||
Историја | |||||||||||||||||||||||
Откриће | Карл Ауер (1885) | ||||||||||||||||||||||
Главни изотопи | |||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||
Празеодијум је заступљен у Земљиној кори у количини од 9,5 (енгл. ).[9] Најважнији минерали празеодијума су: монацит и
Године 1751. шведски минералог Аксел Кронстедт открио је један тешки минерал у руднику код Бастнаса, касније назван церит. Тридесет година касније, петнаестогодишњи дечак Вилхелм Хисингер, чија породица је била власник рудника, послао је узорак тог минерала хемичару Карлу Вилхелму Шелу, који није пронашао ни један нови елемент у том минералу. Године 1803. након што је Хисигер одрастао и постао металург, вратио је минерал Берцелијусу који је из њега изоловао нови оксид, давши му назив церија, према патуљастој планети Церери, откривеној две године раније.[10] Ретку земљу церију истовремено и независно од њега изоловао је и Мартин Хајнрих Клапрот у Немачкој.[11] Између 1839. и 1843. шведски хирург и хемичар Карл Густаф Мосандер доказао је да је церија смеша одређених оксида. Он је раздвојио још два оксида из ње, те их назвао лантана и дидима.[12]
Пер Теодор Клив је 1874. приметио да се код дидима ради заправо о два елемента. Из дидима, који је добио из минерала самарскита, Лекок де Буабодран је 1879. издвојио елемент самаријум. Године 1885. Карлу Ауеру је успело да раздвоји дидим на елементе празеодијум и неодијум, који граде соли различитих боја.[13]
Празеодијум је дуктилни метал чија се тврдоћа може упоредити са сребром.[14] Његових 59 електрона је организовано у конфигурацију . Теоретски, свих пет спољашњих електрона би се могло понашати као валентни електрони, међутим да би свих пет били валентни потребни су екстремни услови. Обично, празеодијум даје до три, а ретко четири електрона у својим једињењима. Он је први међу лантаноидима са електронском конфигурацијом која одговара принципу, који предвиђа да орбитале имају ниже енергетске нивое од орбитала. Ова појава се јавља код лантана и церијума, јер се нагла контракција орбитала не јавља се све до након лантана, а код церијума није довољно снажна да би спречила заузимање подљуске. Ипак, празеодијум у чврстом стању има конфигурацију , са једним електроном у подљусци као и сви остали тровалентни лантаноиди (сви осим европијума и итербијума, који су двовалентни у металном стању).
Празеодијум је меки, сребрено-сјајни парамагнетични метал, који спада у лантаноиде и метале ретких земаља. Изложен ваздуху, нешто више је отпоран на оксидацију (корозију) од европијума, лантана или церијума, али се прекрива бледо зеленим слојем оксида који се љушти. При температури од 798°C прелази из хексагоналне структуре α- у кубну просторно-центрирану β- структуру.
При високим температурама, празеодијум гори дајући сесквиоксид . Са водом реагује градећи празеодијум хидроксид () истискајући из ње водоник. У својим једињењима, он се налази у тро- и четворовалентном стању, при чему се тровалентни оксидациони број јавља много чешће. Јони су зелено-жути, док су јони без боје. Под посебним редуктивним условима може се добити и двовалентни празеодијум нпр. у празеодијум() јодиду ().
Метал празеодијум полако потамни на ваздуху, формирајући љускави оксидни слој попут гвоздене рђе; узорак празеодијума величине једног центиметра потпуно кородира за око годину дана.[15] Он лако сагорева на 150 °C формирајући празеодијум() оксид, нестехиометријско једињење приближне композиције :[16]
Оно се може редуковати до празеодијум() оксида () помоћу водоничног гаса.[17] Тамно обојени празеодијум() оксид, 2, представља у највећој мери оксидовани продукат сагоревања празеодијума и настаје једино реакцијом празеодијума са чистим кисеоником на 400 °C и 282 .[17] Реактивност празеодијума је у складу са периодним трендовима, јер је један од првих и стога један од највећих лантанида.[18] На 1000 °C, многи празеодијумски оксиди са композицијом постоје као неуређене, нестехиометријске фазе са 0 < x < 0.25, али при 400–700 °C оксидни дефекти постају уређени, креирајући фазе са хемијском формулом са = 4, 7, 9, 10, 11, 12, и ∞. Ове фазе y се понекад обележавају α и β′ (нестехиометријске), β (y = 1.833), δ (1.818), ε (1.8), ζ (1.778), ι (1.714), θ, и σ.[19]
Празеодијум у природи се састоји само из једног стабилног изотопа 141.[20] Осим њега, познато је још 38 других радиоактивних изотопа, при чему су изотопи 143 и 142 са временима полураспада од 13,57 дана и 19,12 сати, најдуже живући. Сви остали радиоактивни изотопи имају времена полураспада краћа од 6 сати, а већина од њих чак и мање од 33 секунде. Такође постоји шест нуклеарних изомера од којих су најстабилнији (½ 2,12 сати), (½ 14,6 минута) и (½ 11 минута).
Изотопи се крећу у погледу атомских маса између 120,955 (121) и 158,955 (159).
Празеодијум се у природном облику јавља само у својим једињењима, најчешће заједно са другим лантаноидима, односно минералима:
Његова количина у земљишту креће се између 1 и 15 (енг. ) односно од 0,0001% до 0,0015%. Његов удео у морској води износи 1 (енг. ) односно 1 • 10-10%. Празеодијума у атмосфери готово да и нема.[10] Светске резерве празеодијума се процењују на око 4 милиона тона.
Као и код свих других лантаноида, прво се руда обогаћује флотацијом, затим се метали преводе у одговарајуће халогениде, те се затим раздвајају разним техникама као што су фракциона кристализација, јонско-измењивачка техника или екстракција.
Метални празеодијум се добија електролизом растворени соли или редукцијом са калцијумом.
Празеодијум се користи у легурама са магнезијумом за производњу врло чврстих материјала за авионске моторе. Легуре са кобалтом и жељезом су врло снажни стални магнети. Једињења празеодијума се користе у индустрији стакла и емајла за њихово бојење (на пример код зелено обојених рефлекторских стакала за осветљавање). Његова једињења такође побољшавају апсорпцију ултраљубичастог зрачења, што се користи за израду заштитних стакала за очи при заваривању.
Познат је већи број халогенида разних оксидацијских стања, на пример празеодијум() флуорид (3), празеодијум() флуорид (), празеодијум() хлорид (), празеодијум() бромид (), празеодијум() јодид (), празеодијум() јодид () и други. Тровалентни халогениди граде различите хидрате.
Осим тога, постоје и многи флуоридни комплекси као што је где је четворовалентан.
Бинарна једињења празеодијума су нпр. празеодијум() сулфид (), празеодијум нитрид () и празеодијум фосфид ().
Поред тога, празеодијум је присутан и у разним солима, као што је хигроскопни празеодијум() нитрат (), те лепо кристалисани празеодијум() сулфат ().
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.