From Wikipedia, the free encyclopedia
Paul Pelliot (født 28. mai 1878 i Paris, død 26. oktober 1945 samme sted) var en fransk sinolog, tibetolog og Sentral-Asia-forsker. Han var student under Sylvain Lévi og Édouard Chavannes, og ledet en viktig arkeologisk ekspedisjon til Sentral-Asia.
Paul Pelliot | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | Paul Eugène Pelliot 28. mai 1878[1][2][3][4] ![]() Paris[5] | ||
Død | 26. okt. 1945[1][3][4][6]![]() Paris[5] | ||
Beskjeftigelse | Oppdagelsesreisende, antropolog, lingvist, arkeolog, kunsthistoriker, professor, sinolog, kunstsamler ![]() | ||
Utdannet ved | Sciences Po Collège Stanislas de Paris Institut national des langues et civilisations orientales | ||
Søsken | Alice Pelliot[7] | ||
Nasjonalitet | Frankrike[8] | ||
Medlem av | 7 oppføringer
Sovjetunionens vitenskapsakademi
Académie des inscriptions et belles-lettres (1921–1945) (membre ordinaire)[9][10] Société asiatique Det ungarske vitenskapsakademiet Det russiske vitenskapsakademi Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen Académie des sciences d'outre-mer | ||
Utmerkelser | Kommandør av Æreslegionen Æresdoktor ved Hong Kong-universitetet Prix Giles (1963) 2. klasse med briljanter av Sankta Annas orden | ||
Signatur | |||
![]() | |||
Pelliot arbeidet ved École française d'Extrême-Orient i Hanoi, hvorfra han i 1900 ble sendt til Beijing for å gå gjennom biblioteker der. I Beijing havnet han i bokseropprøret og var blant de utlendinger som ble beleiret av kinesiske keiserlige styrker i legasjonsområdet. Han utøvde tapperhet der og ble etterpå dekorert med Æreslegionen. I en alder av 22 år vendte Pelliot tilbake til Hanoi, der han ble professor i kinesisk språk ved École française d'Extrême-Orient.
Pelliots ekspedisjon på tre mann forlot Paris 17. juni 1906. De tre dro med tog til kinesisk Turkestan via Moskva og Tasjkent, og ankom Kashgar sent i august. Der bodde de hos den russiske generalkonsulen. Pelliots kinesiskkunnskaper gjorde inntrykk på de kinesiske embedsmenn der, og det førte til at ekspedisjonen fikk utmerket støtte lokalt.[trenger referanse]
Etter Kashgar dro de til Tumchuq. Derfra dro de til Kucha, der Pelliot fant dokumenter på det tapte språket kuchansk. Dokumentene ble senere oversatt av Sylvain Levi, Pelliots tidligere lærer. Etter Kucha kom Pelliot til Ürümqi, der de møtte hertug Lan, hvis bror hadde vært en av lederne under bokseropprøret. Hertug Lan var i permanent indre eksil i Ürümqi.
Pelliots siste stopp var Dunhuang. Ved Mogaogrottene nær Dunhuang lyktes det ham å få adgang til abbed Wang Yuanlus hemmelige kammer, som hadde en enorm mengde gamle dokumenter. En tidligere reisende forsker, Aurel Stein, hadde anført at slike dokumenter fantes der. Etter å ha analysert dokumentene i tre uker lyktes det Pelliot å få Wang til å selge ham et utvalg av de viktigste av dem. Wang trengte penger for å pusse opp sitt kloster, og gikk med på en pris på 500 tael.
Pelliot returnerte til Paris den 24. oktober 1909. Snart ble han og sinologkollegaen Édouard Chavannes gjenstand for en voldsom kampanje. Det ble hevdet at det ble ødslet med penger og at Pelliot hadde med seg forfalskede dokumenter.[trenger referanse] Anklagene toppet seg med en artikkel i desember 1910 i La Revue Indigène av M. Fernand Farjenel. Anklagene ble tilbakevist i og med Aurel Steins bok Ruins of Desert Cathay, fra 1912, der han fortalte at han hadde etterlatt dokumenter i Dunhuang. Dermed stilnet kritikken mot Pelliot.
Senere var Pelliot fransk militærattaché i Beijing under første verdenskrig. Han døde av kreft i 1945.