engelsk musikkhistoriker, komponist og organist. From Wikipedia, the free encyclopedia
Charles Burney (1726–1814) var en engelsk musikkhistoriker, komponist og organist.
Charles Burney | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 7. apr. 1726[1][2][3][4]![]() Shrewsbury[3] | ||
Død | 12. apr. 1814[1][2][3][4]![]() Chelsea[3] | ||
Beskjeftigelse | Komponist, organist, historiker, musikkforsker, musikkhistoriker, cembalist, skribent ![]() | ||
Akademisk grad | Doctor of Music (1769) (utdannet ved: University of Oxford)[5][6] | ||
Utdannet ved | Shrewsbury School | ||
Ektefelle | Elizabeth (?) (1767–)[7][8] Esther Sleepe[7][8] | ||
Far | James Macburney[7] | ||
Mor | Ann Cooper[7] | ||
Søsken | Richard Burney[7] Rebecca Burney[7] Anne Burney[7] | ||
Barn | |||
Nasjonalitet | Det forente kongerike Storbritannia og Irland | ||
Medlem av | Royal Society | ||
Utmerkelser | Fellow of the Royal Society | ||
Burneys far var portrettmaler. Den tidlige musikkundervisningen fikk Charles Burney hos organisten ved katedralen i Chester, Edmund Baker, en elev av John Blow. 15 år gammel fortsatte han med et tre år langt musikkstudium hos halvbroren James Burney som var organist ved St. Mary's Church i Shrewsbury. Fra 1744 til 1746 studerte Charles Burney hos Thomas Arne i London og var på samme tid fiolinist og bratsjist i Händels orkester.
Burney arbeidet i flere år som organist, skrev noe musikk for Theatre Royal Drury Lane og satte opp sin Ode for St Cecilia's Day på Ranelagh Gardens i 1759. På denne tiden begynte han å tumle med ideen om å skrive en grunnleggende musikkhistorie. 23. juni 1769 ble Burney tildelt doktorgrad (Bachelor and Doctor of Music) av University of Oxford Burney under en tilstelning der en av hans egne anthems ble oppført.
For å skaffe materiale til den planlagte musikkhistorien reiste han i 1770 på en lang forskningsreise til Paris, Genève, Torino, Milano, Padova, Venezia, Bologna, Firenze, Roma og Napoli. Reisen beskrev han i The Present State of Music in France and Italy (1771). I 1772 gjorde han en ny reise som han skrev om i The Present State of Music in Germany, the Netherlands and United Provinces (1773). Disse reiseskildringene har stor musikkhistorisk betydning fordi Burney beskriver møter med betydelige musikere som Wolfgang og Leopold Mozart, Gluck og Carl Philipp Emanuel Bach.
Burneys musikkhistorie, A General History of Music, kom ut i 1776 (bind 1), 1782 (bind 2) og ble avsluttet med bindene 3 og 4 i 1789. Verket ble stort sett godt mottatt og blir i dag regnet som det mest betydelige musikkhistoriske verket på engelsk språk ved siden av John Hawkins' A General History of the Science and Practice of Music (1776) – om en tar høyde for at verkene inneholder historisk betingede feilvurderinger.
Et annet viktig verk er An account of the Musical Performances in Westminster Abbey and the Pantheon in Commemoration of Handel (1785) som gir en god biografisk framstilling av Georg Friedrich Händels liv.
Burney ble i 1773 innvalgt som fellow i Royal Society.