From Wikipedia, the free encyclopedia
Teledata var i Norge navnet på en skjermbasert, elektronisk informasjonstjeneste i bruk på 1980-tallet. Informasjonen ble hentet via modem over en vanlig telefonlinje til en datamaskin med skjerm og tastatur (TV utbygd for teledata). Datidens modem hadde en lav bitrate, noe som førte til enkelt innhold og tekst og datagrafikk som så ut som tradisjonell Tekst-TV. I motsetning til tekst-TV tilbød imidlertid tjenesten toveiskommunikasjon og hadde flere av de grunnleggende egenskapene som karakteriserer seinere tiders internett. En kunne innhente informasjon og formidle bestillinger og betalinger.[1]
Betegnelsen Teledata ble brukt om tjenesten som ble tilbudt av Televerket i Norge, og om tjenesten i Sverige og Danmark. Når en søkte etter opplysninger i andre databaser i utlandet, ble tjenesten vanligvis kalt videotex.[2] Videotex var et standardisert format for presentasjon og formidling av informasjon fra visse databaser.[3] Teknikken var opprinnelig en engelsk oppfinnelse lansert av British Telecom på 1970-tallet.[4] Teledata i Norge fikk bare begrenset utbredelse innen næringslivet.
Teledata blir internasjonalt gjerne omtalt som interactive videotex eller bare videotex, men tjenesten ble kjent under forskjellige navn i forskjellige land.
Teledata-tjenesten i Norge ble drevet av Televerket og fikk en viss oppmerksomhet i enkelte miljøer under den økonomiske høykonjunkturen i «jappetida» på 1980-tallet. Tjenesten krevde at brukerne hadde abonnement og egne terminaler, det vil si spesielle datamaskiner med skjerm og tastaur. Flere norske mediebedrifter, blant annet Bergens Tidende og Aftenposten, var engasjert i teledata, lokalradio og annen tidlig informasjonsteknologi i 1980-åra. Teledata ble likevel ingen økonomisk suksess i Norge, og tjenesten ble nedlagt for godt i 1995 da Internet overtok. En av pionérene bak forsøkene med teledata i Norge var designeren Petter T. Moshus.
Ordet «teledata» kan på norsk også brukes i mer generell betydning som samlebetegnelse for opplysninger hentet fra elektronisk kommunikasjon, for eksempel e-post, tekstmeldinger sendt via mobiltelefon eller nettjenester som facebook.