From Wikipedia, the free encyclopedia
Ragna Thiis Stang (født 15. september 1909 i Kristiania, død 29. mars 1978 i Kenya)[3] var en norsk kunsthistoriker, forfatter og museumsdirektør. Hun var mest kjent som Gustav Vigeland-kjenner og for sitt bidrag til utviklingen av Oslo kommunes kunstsamlinger.
Ragna Stang | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 15. sep. 1909[1]![]() Christiania | ||
Død | 29. mars 1978[1]![]() Kenya | ||
Beskjeftigelse | Kunsthistoriker, kurator, biograf, skribent ![]() | ||
Embete | |||
Utdannet ved | Universitetet i Oslo | ||
Ektefelle | Nic. Stang (1934–)[2] | ||
Far | Jens Thiis | ||
Mor | Ragna Thiis | ||
Søsken | Helge Thiis | ||
Barn | Tove Stang Dahl | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Doktorgrads- avhandling | De store billedhuggere og borgerrepublikken Firenze |
Ragna Thiis Stang var datter av museumsdirektør Jens Thiis og hustru Vilhelmine Dons (se slekten Ullmann), søster av arkitekt Helge Thiis, og venn av Edvard Munch. Hun var gift med kulturskribent Nic. Stang. Hennes datter Tove Stang Dahl (1938–93) var jusprofessor og gift med historiker Hans Fredrik Dahl.
Etter examen artium i 1929 studerte hun kunsthistorie, og foretok flere studiereiser rundt omkring i Europa. I 1937 tok hun magistergraden i kunsthistorie. I 1938-1944 var hun museumslektor ved Norsk Folkemuseum. Hun ble Vigelandsmuseets første direktør, og ledet museet fra 1947 til 1966. I årene 1940-1966 skrev en rekke bøker, mange av dem til bruk som pensumlitteratur. En bok hun utga i 1949 om Barokk, rokkoko og klassisme ble kritisert av Pola Gauguin for manglende dekning av Pieter Breugel og dansken Christoffer Wilhelm Eckersberg.[4]
Sammen med ektemannen Nic. Stang besøkte hun Italia i 1951–52, 1953 og 1957–58 for å studere renessansen. Boka til Nic. fra 1956 ble godt mottatt,[5] mens Ragnas bok tre år senere ble karaktererisert som et mesterverk innen sitt område.[6] Arbeidet ga henne en doktorgrad i 1960 med Gregor Paulsson og Reidar Kjellberg som opponenter.
Hun ble direktør for Oslo kommunes kunstsamlinger (herunder Munchmuseet og Vigelandsmuseet) i 1966. Den andre søkeren på stillingen, Reidar Revold, var førstekonservator ved Munchmuseet. Våren 1968 tilstod Revold å ha stjålet tre Munch-litografier som Pål Hougen oppdaget i en kunsthandel den 22. januar.[7] Ordfører Brynjulf Bull fikk sjokk over somlingen,[8] etter at Thiis Stang var arg på NRK fjernsyn fordi VG laget sensasjon av saken. I et brev av 27. januar ba hun om at Revold ikke skulle anmeldes, fordi han hadde sagt opp, var sykemeldt, og i det hele hadde jobbet for henne i ni samfulle år,[9] men så viste det seg at besøket til museet i etterkant økte med godt over ti prosent.[10] Revold døde i 1971. Ragna Stang Thiis hadde da vært sykemeldt en periode, og søkte avskjed som direktør i 1971. Pål Hougen etterfulgte henne i direktørstolen. Thiis Stang gikk over i en forskerstilling ved museet, og utga en bok om Munch i 1977.[11]
På vei fra Nairobi til Mombasa omkom hun i en bilkollisjon, der også datteren Nina Thiis Stang (1944–78),[12] som hadde jobbet for NORAD og Fredskorpset siden 1967, omkom.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.