Noël Coward
britisk dramatiker (1899-1973) From Wikipedia, the free encyclopedia
britisk dramatiker (1899-1973) From Wikipedia, the free encyclopedia
Noël Peirce Coward (født 16. desember 1899 i Teddington, Greater London, død 26. mars 1973 i Blue Harbour på Jamaica) var en britisk dramatiker, manusforfatter, regissør, produsent, skuespiller og låtskriver.
Noël Coward | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | Noël Peirce Coward 16. des. 1899[1][2][3][4] ![]() Teddington[1] | ||
Død | 26. mars 1973[1][2][3][4]![]() Firefly Estate | ||
Beskjeftigelse | Skuespiller, komponist, filmprodusent, dramatiker, skribent, sangtekstforfatter, manusforfatter, sanger, sceneinstruktør, låtskriver, filmmusikkomponist, teaterskuespiller, filmskuespiller, filmregissør, TV-regissør, SOE agent, produsent ![]() | ||
Utdannet ved | Italia Conti Academy of Theatre Arts[5] | ||
Far | Arthur Sabin Coward[6] | ||
Mor | Violet Agnes Veitch[6] | ||
Nasjonalitet | Storbritannia[7] | ||
Gravlagt | Firefly Estate[8] | ||
Utmerkelser | National Board of Review Award for beste film Knight Bachelor Æres-Oscar (tema for: 15th Academy Awards) | ||
Noël Coward var den annen av tre sønner av Arthur Sabin Coward (1856–1937) og hans hustru Violet Agnes (1863–1954). Hans eldre bror døde i 1898 som seksåring, altså før Noël Cowards fødsel. Cowards far var ikke særlig driftig, og familiens finanser var ofte slette.
Coward begynte sin teaterkarrière allerede som tolvåring, da han spilte i en juleforestilling. Dette vakte interesse for faget, og han fortsatte som barneskuespiller.
Cowards første suksess var The Young Idea i 1923. Deretter skrev han og medvirket i flere andre teaterstykker, som også ble store suksesser både i Storbritannia og USA, for eksempel Hay Fever (1925), Private Lives (1930, sammen med Gertrude Lawrence), Blithe Spirit og Design for living.
Han skrev også flere filmmanus, bl.a. den patriotiske In Which We Serve (1942) og den sentimentale klassikeren Kort møte (1945). Han opptrådte også som skuespiller i filmen Vår mann i Havanna i 1959.
Under andre verdenskrig var Coward en etterspurt underholder for de væpnede styrker.[trenger referanse] Han skrev og spilte inn populære sanger med tema fra krigen, blant annet «London Pride» og «Don't Let's Be Beastly to the Germans». I den siste gjør han på ironisk vis narr av engelske nazi-sympatisører og tilhengerne av appeasementpolitikken. Winston Churchill skal ha vært meget begeistret.[trenger referanse] Men i befolkningen var det slett ikke alle som skjønte ironien[trenger referanse], og etter en tid ble den ikke lenger spilt på BBC. Senere er det kommet frem at Coward arbeidet for den britiske innenriksetterretning MI5. Tyskerne må ha begrepet hans ironi.[trenger referanse] I alle fall havnet han på Sonderfahndungsliste G.B., listen over folk som snarest mulig skulle arresteres ved en tysk invasjon.
Etter krigen opptrådte han på nattklubber og kabareter, der han sang egne sanger, for eksempel Mad Dogs and Englishmen. Coward var nær venn med Marlene Dietrich, Ivor Novello og Winston Churchill. Dessuten stod han på vennskapelig fot med for eksempel Laurence Olivier, Vivien Leigh, Elizabeth Bowes-Lyon, Ian Fleming og Margaret, Countess of Snowdon. Den britiske skuespillerinne Gertrude Lawrence ble ofte nevnt som hans muse.[trenger referanse]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.