Færøyingesaga eller Sigmund Brestessons saga (norrønt: Færeyinga saga, færøyskFøroyinga søga) er en islendingesaga eller ættesaga om «de merkeligste hendelser på Færøyene fra øyenes første bebyggelse til omkr. 1050».[1]
Sagaen følger Sigmundur Brestissons liv og reiser fra oppveksten på Stóra Dímun, hvor han blir vitne til at faren blir drept. Sigmundur reiser som barn til Norge og fostres der, på Dovre, han blir venn med Håkon jarl og drar i viking i Østersjøen. Han vender tilbake til Færøyene etter Olav Tryggvasons ønske, og kristner øyene med en blanding av makt og gode ord.
Sagaen er ikke bevart separat og fullstendig, men i bruddstykker, delvis i Flatøybok og delvis i Den større saga om Olav Tryggvason (Bergsbók).[2] På 1800-tallet ble Færøyingesagaen sammenstilt av islandske sagaer ved oldtidsforskeren Carl Christian Rafn. Den kom ut i 1832 i København for første gang (på norrønt, med færøsk og dansk oversettelse i samme bok). V.U. Hammershaimb oversatte den på nytt til færøysk etter sine nye rettskrivningsregler i 1884. Den utgaven er fremdeles en skolebok på Færøyene.
(da)Færeyínga Saga: Færøboernes Historie i den islandske Grundtext med færøisk og dansk Oversættelse / utgitt av Carl Christian Rafn. Tórshavn: Offset-prent, Emil Thomsen, 1972 - 284 s. (første udgave var 1832 i København)
(fo)Føroyingasøga / útløgd úr íslandskum av V.U. Hammershaimb. Tórshavn, 1884. 137 s. (første utgave på færøysk)
(no)Sagaen om Trond i Gata og Sigmund Brestessøn, eller Færøingernes saga / oversat af Alexander Bugge. Aschehoug, 1901
(fo)Føringasøga / útløgd og umarbeid av nýggjum av C. Holm Isaksen. Tórshavn: 1904. 116 s.
(no)Sigmund Brestessøns saga / oversatt av Rolf Grieg. Aschehoug, 1924
(no)Sigmund Brestessons saga / oversatt av Rolf Grieg. I: Islandske ættesagaer. Bind 3 / under redaksjon av Hallvard Lie. Aschehoug, 1953
«Hvem forfatteren er, ved vi ikke men han maa ha bygget paa mundtlig tradition, som har levet paa Færøerne selv. Og der paa Færøerne er det vel ogsaa, sagaen i mundtlig fortælling har levet og for en stor del har faat sin faste form. Sagaskriveren maa vistnok selv ha været paa Færøerne; han er ialfald godt kjendt med naturforholdene der; den eneste feil, han gjør, er, at han forveksler Skuvø med Dimun.» Alexander Bugge i innledningen til 1901-utgaven