Vadajus
From Wikipedia, the free encyclopedia
From Wikipedia, the free encyclopedia
Vadajus, dar vadinamas Vadajaus imperija, Vadajaus sultonatas (arab. سلطنة وداي) – istorinė valstybė, egzistavusi nuo XVII a. dabartinio Čado teritorijoje. Jos politinis centras buvo dab. Vadajaus regione.
![]() |
Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į patikimus šaltinius. Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |
سلطنة وداي Vadajus | ||||
buvusi valstybė | ||||
| ||||
![]() | ||||
Sostinė | Uara (iki 1890), Abešė (nuo 1890) | |||
Valdymo forma | monarchija | |||
Kolakai | ||||
nuo 1635 | Abd al-Karim | |||
1902-1909 | Muhammad Daud Murra | |||
Era | Viduramžiai | |||
- Įkūrimas | XVI a. m. | |||
- Nukariauja Prancūzija | 1909 m. | |||
Vadajaus valstybė susiformavo nusilpus tundžurų valstybei, kuri valdė didžiulį regioną dabartiniame pietvakarių Sudane ir gretimose provincijose Čade. XVII a. pradžioje tundžurų valdžią Darfure nuvertė furų kilmės Keira dinastija, kuri įkūrė Darfūro sultonatą. Tuo pat metu vakarinėse tundžurų valdose valdžią paveldėjo kita etninė grupė – mabai, kurie sukūrė Vadajaus valstybę. Pasak legendos, jos įkūrėjas buvo Abd al-Karimas, tapęs pirmuoju sultonu, kurie turėjo specialų titulą kolak.
Iki pat XVIII a. pabaigos Vadajus buvo buferinė valstybė, egzistavusi tarp dviejų tuometinių Sahelio imperijų: Bornu vakaruose ir Darfūro sultonato rytuose. Jo kultūrinė ir ekonominė priklausomybė nuo Darfūro ne kartą grėsė valstybės sunaikinimu. Tik XIX a. pradžioje, valdant Abd al-Karim Sabun (1803–1813), sultonatas labai sustiprėjo. Išmanaus sultono dėka Vadajus sugebėjo įsteigti naują Transsacharinės prekybos kelią, kuris Vadajų tiesiogiai sujungė su šiaurine Afrikos pakrante. Jis kelias ėjo tiesiai į šiaurę, iš sostinės Uaros per Enedį, Kufrą, Audžilą iki Bengazio. Šis sultonas pradėjo kaldinti ir vietinius pinigus.
Po Abd al-Karim Sabun mirties Darfūras vėl siekė įsigalėti Vadajuje. 1835 m. pasinaudodamas įpėdinystės krize, Darfūro sultonas pasodino į Vadajaus sostą savo kandidatą Muchamadą al-Šarifą, kuris greitai įgijo nepriklausomybę nuo Darfūro, išsikovojo vietos gyventojų palankumą ir tapo vienu gabiausių sultonų Vadajaus istorijoje. Jo laikais Vadajus tapo viena galingiausių Sahelio imperijų, kuri galėjo trumpai kontroliuoti savo pietvakarinį kaimyną Bagirmį, t. y. valdė visą dab. centrinį Čadą. Atlikdamas Hadžą Mekoje, Muchamadas al-Šarifas susidomėjo viena iš Islamo atmainų Senussi, kuri įgijo didelę įtaką jo valstybėje.
XIX a. pabaigoje Vadajaus sostinė iš Uaros buvo perkelta į naują gyvenvietę Abešę, dėl to, kad senojoje sostinėje išdžiūvo šuliniai. XX a. pradžioje valstybę užpuolė Prancūzija, tuo metu plečianti savo kolonijas į Afrikos gilumą. 1909 m. prancūzai užėmė Abešę ir vietoj senojo kolako pasodino savo statytinį Asil.
1912 m. prancūzai panaikino Vadajaus valstybę, prijungdami ją prie savo Čado teritorijos, tačiau 1935 m. tradicinė monarchija buvo atkurta. Ji dar kartą buvo panaikinta Čadui atgavus nepriklausomybę nuo prancūzų, 1960 m., tačiau 1970 m. sultonas Ali Silek sugrąžintas į valdžią.
Sahelio civilizacija |
Valstybės IX-XIII a. |
Vagadu, Tekrūras, Kanemas
|
Valstybės XIII-XVIII a. |
Džolofas, Malis, Songajus, Bamara, Mosių valstybės, Hausų valstybės, Bornu, Bagirmi, Vadajus, Darfūras
|
Fulbių džihadas (XVIII-XIX a.) |
Futa Džalonas, Futa Toro, Sokoto kalifatas, Masina, Tukuleras, Vasulu, Adamava
|
Kolonijos Sahelyje (XIX-XX a.) |
Britų Nigerija, Prancūzijos Vakarų Afrika, Prancūzijos Pusiaujo Afrika, Sudanas
|
Nepriklausomybė (XX-XXI a.) |
Senegalas, Mauritanija, Gvinėja, Malis, Dramblio Kaulo Krantas, Burkina Faso, Nigeris, Nigerija, Čadas, CAR, Sudanas |
Sahelio regionai |
Senegambija, Vakarų Sahelis, Mosiai, Hausalandas, Kanem-Bornu, Adamava, Darfūras |
Vadajaus valdovai titulavosi titulu kolak.