From Wikipedia, the free encyclopedia
A lív nyelv (lívül: rāndakēļ ’parti nyelv’, līvõ kēļ ’lív nyelv’; lettül: lībiešu valoda ’lív nyelv’) a finnugor nyelvek balti-finn ágának déli csoportjához tartozó nyelv, amelyet a mai Lettország nyugati területén beszéltek. A lív nyelv 2013-ban hivatalosan kihalt az utolsó anyanyelvi beszélő halálával,[1] mióta azonban Lettországban az egyetemen tanulható, a lett egyetemi ifjúság szűk körének tanult nyelve lett. A lív nyelv nem tévesztendő össze a lett nyelv lív nyelvjárásával.
Lív nyelv līvõ kēļ, rāndakēļ | |
Beszélik | ![]() ![]() |
Terület | Baltikum |
Színhelye és használata | kihalt 2013-ban[1] |
Beszélők száma | második nyelvként: B1 fokon kb. 40, A1-A2 fokon kb. 210[2] fő |
Nyelvcsalád | Uráli nyelvcsalád Finnugor nyelvek Finn-permi nyelvek Finn-volgai nyelvek Balti finn nyelvek Déli csoport |
Írásrendszer | latin írás |
Nyelvkódok | |
ISO 639-3 | liv |
![]() | |
A Lív partvidék védett kulturális-történeti övezet, amely 12 települést foglal magába Lettország Kurlandi-félszigetének északnyugati csücskén. | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz līvõ kēļ, rāndakēļ témájú médiaállományokat. |
Rokonnyelvei közül az észt áll hozzá a legközelebb, és ez hatott rá a leginkább, bár sok balti-finn tulajdonságát megőrizte, nagy hatást gyakorolt rá a lett nyelv is, amely hatás megmutatkozik mind a hangtan, mind a nyelvtan, mind a szókészlet területén. Különlegessége, hogy a lívben találjuk a legkevesebb névszói esetet a balti-finn nyelvek közül. Az egyes szavak esetében fellépő tőbelseji váltakozások és a többes számban megfigyelhető többesszámjel- és esetrag-egybeolvadások miatt a lív tett szert a legtöbb flektáló tulajdonságra a finnségi nyelvek közül. Egyedül itt őrződött meg a datívusz-rag. A lívben nem létezik a fokváltakozás jelensége. A lívben maradt meg a legjobban a tagadó ige ragozása.
A lívekről úgy tartják, hogy a balti-finn népek egy önálló törzse volt, amely hajdan egész Livónia területén élt. A Baltikum folyamatos háborúskodásai azonban őket sem kímélték, és a lív népesség folyamatosan asszimilálódott a lett nyelvű lakosságba.
A lívek és a lív nyelv első tudományos igényű vizsgálata Andreas Johan Sjögren finn nyelvész és etnográfus, valamint Ferdinand Johann Wiedemann észt nyelvész és botanikus nevéhez kötődik. A két tudós az 1840-es és 1850-es években többször jártak a lívek lakta területeken. A lívnek akkoriban két nyelvjárása volt ismert: a nyugati avagy kurlandi és a keleti avagy livlandi, Sjögren expedíciói idején már csak igen kevés kurlandi lívvel találkozott, a beszélők asszimilálódásával a keleti nyelvjárás hamarosan eltűnt.
Egyes források[3] három nyelvjárást különböztetnek meg, a nyugatin és a keletin kívül beszélnek egy központi avagy īrai nyelvjárásról (a lív Īra, lettül Lielirbe város nevéből), amely a nyugati alnyelvjárásnak tekinthető. A keleti és a nyugati nyelvjárás között csekély volt az eltérés, főleg magánhangzó-különbségekre korlátozódott. A keleti nyelvjárásban megtalálható volt az ö, ő és az ü, ű hangok, amelyek a nyugatiból hiányoznak.
Az első lív nyelvű könyvet Sjögren és Wiedemann adták ki Londonban 1863-ban, amely a Máté evangéliumának keleti és nyugati nyelvjárásbeli fordítása volt.[4] További művek is megjelentek a tollukból: Sjörgen Zur Ethnographie Livlands című néprajzi műve 1849-ben, valamint kettejük közös munkája, az első lív nyelvtan a Livische Grammatik nebst Sprachproben és az első lív szótár Livisch-deutsches und deutsch-livisches Wörterbuch 1861-ben.
A nyelvészeti és néprajzi munkáknak az első világháború vetett véget. Az országhatáron élő néhány ezres lív közösség nagy részét kitelepítették. Az orosz forradalom után, 1918-ban Lettország kikiáltotta a függetlenségét, kezdetét vették a lett és a lív nemzeti mozgalmak. 1921 és 1926 között Lauri Kettunen finn nyelvész és Oskar Loorits észt etnográfus öt lív nyelvű olvasókönyv jelent meg, ekkor alakult ki a ma is használatos, lett és észt helyesírási elveken alapuló lív írásrendszer. A kibontakozó lív nemzeti mozgalom egyik vezéralakja Kōrli Stalte (németül: Karl Stalte, lettül: Kārlis Stalte), költő és műfordító volt. 1923-ban megalapították a Lív Szövetséget (lívül: Līvõd Īd, lettül: Līvu Savienību), a Szövetség otthonát jelentő Lív Házat finn, észt, lett és magyar támogatással építették meg a legnépesebb lív városban Mazirbében 1939-ben. Stalte vezetésével alakították ki a lív nemzeti jelképeket is, a költő Hazám című verse lett a lív himnusz. 1939-ben kiadott egy 106 verset tartalmazó könyvet Līvlist vaimli loulrāntõz (A lívek vallásos énekkönyve) címmel, 1942-ben jelent meg Újszövetség-fordítása.
A két világháború közötti korszak volt a lív nyelvű irodalom virágkora, a korszakban mintegy 50 lív vonatkozású kiadvány látott napvilágot, többek között a Līvli című folyóirat, amelyet minden hónapban térítés nélkül kaptak a lív családok 1931 és 1939 között. A lívet a helyi iskolákban anyanyelvként kezdték tanítani.
A második világháború emigrálásai és deportálásai nyomán az egységes, néhány ezres lív nyelvű közösség szinte teljesen eltűnt, az 1950-es évekre nem maradt egyetlen lív nyelvű falu sem. Az 1980-as években azonban ismét megújulási mozgalom kezdődött. Lettország ismételt függetlenné válása után 1991-ben a lett kormány létrehozta a Lív partvidék (lívül: Līvõd Rānda, lettül: Lībiešu krasts) elnevezésű védett lív kulturális-történeti területet. 1993-ban ismét felavatták a Lív Házat, ahol 1994-ben pedig tudományos konferenciát tartottak régészeti, néprajzi, nyelvészeti és irodalmi témákban, amely során pontosították a lív helyesírást. Az 1999-es lett nyelvtörvény a lívet olyan nyelvvé nyilvánította, amelynek megőrzését az állam magára vállalta. A törvény szerint a lív Lettország egyik őshonos nyelve.
|
|
Ennek eredményeként az a furcsa helyzet állt elő, hogy míg az ország lakosságának 30%-át kitevő, kb. 900 ezres orosz kisebbség[6] nyelve semmilyen hivatalos státusszal nem bír, addig a gyakorlatilag kihalt lív a törvény alapján megőrzendőnek, védendőnek és fejlesztendőnek számít.
A lívek a világháborús kitelepítések és a migráció miatt a világ szétszórtan élnek (elsősorban Lettországban, Észtországban, Oroszországban, Kanadában, az Egyesült Államokban és Svédországban), ezért a sajtó már többször tudósított az utolsó anyanyelvi lív haláláról: 2002-ben Pauline Kļavi, 2007-ben Valda Marija Šuvcānete, 2010-ben pedig Erna Vanagat halálakor.
2009-ben hunyt el az 1921-es születésű Viktor Berthold, aki még lívül beszélő családban nőtt fel, és csak az iskolában kezdett lettül tanulni. "A második világháború után több nyelvésznek is adatközlője volt, a kilencvenes években lív nyelvi táborokban gyerekeket tanított anyanyelvére."[7] Viktor Berthold Grizelda Kristiņa unokatestvére volt.
Grizelda Kristiņa 103 éves korában hunyt el 2013-ban. 1910-ben született, családja 1944-ben emigrált Kanadába. "Hangját egy cd őrzi, melyen a Līvõ kēļ (Lív nyelv) lív nyelvkönyv olvasmányainak szövegét olvassa fel".[8] Jelenleg úgy tudjuk, ő volt az utolsó, aki a lívet anyanyelvként beszélte.
A lív nyelvet jelenleg a Tartui Egyetemen (Tartu Ülikool), a Helsinki Egyetemen (Helsingin Yliopisto), a Lett Tudományegyetemen (Latvijas Universitāte) és Lettország Kulturális Akadémiáján (Latvijas Kultūras akadēmija) is tanítják, és körülbelül 250-en beszélik második nyelvként valamilyen szinten.[2] Napjainkban mintegy 200-an vallják magukat lívnek Lettországban,[9] ők bár lettül beszélnek a mindennapokban, rendszeresen összegyűlnek, hogy egymással találkozzanak, és hogy a nyelvet gyakorolják.[10]
IPA | [ɑ] | [ɑː] | [æ] | [æ:] | [ɛ] | [ɛː] | [i] | [iː] | [o] | [oː] | [ʊ] | [ʊː] | [ø] | [øː] | [ɤ] | [ɤː] | [u] | [uː] | [y] | [yː] |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
magyar | (ȧ) | á | e | (ē) | ë | é | i | í | o | ó | – | – | ö | ő | – | – | u | ú | ü | ű |
észt | a | aa | ä | ää | e | ee | i | ii | o | oo | – | – | ö | öö | õ | õõ | u | uu | ü | üü |
lív | a | ā | ä | ǟ | e | ē | i | ī | o | ō | ȯ | ȱ | (ö) | (ȫ) | õ | ȭ | u | ū | (ü) | (ǖ) |
lett | a | ā | e | ē | e | ē | i | ī | o | o | – | – | – | – | – | – | u | ū | – | – |
A magánhangzók tekintetében a lív hangrendszer közelebb áll az észthez: a lívnek és az észtnek sokkal több közös hangja van; a lív helyesírás mégis a lett hangjelölési elveket követi. Míg az észtben a magánhangzók hosszúságát betűkettőzés, addig a lettben és a lívben a betű fölött elhelyezett vízszintes vonal, a makron[11] jelöli.
Az a betű mind a három nyelvben a rövid á hangot takarja az indoeurópai és a finnugor nyelvekhez hasonlóan.
Az ä nyílt e-t jelöl, amely a magyar a hang elöl képzett párja, ejtése az a és az e hang között van. Mind a három nyelvben megkülönböztetik az ä-t és az e-t egymástól, de a lettben a különbséget a helyesírás nem tükrözi. Viszont amikor egy szó átkerült a lettből a lívbe, a lív helyesírás megmutatja a hang minőségét, pl.: lett bez ’nélkül’, lív bäs ’nélkül’.
Ugyanez igaz az o esetében is, ugyanis a lett helyesírás nem különbözteti meg a rövid és a hosszú o hangot. Ez avval magyarázható, hogy a lettben történetileg hiányzott az o hang, az ugyanis összeolvadt az a hanggal, az o betű pedig az ou diftongus jelölésére szolgált. A rövid és a hosszú o idegen eredetű szavakkal került vissza a nyelvbe, pl.: oktobris = oktōbris. A lívben található lett jövevényszavakban az uo diftongusként jelenik meg, pl.: toumär ’de, viszont’ lett tomēr ’de, viszont’.
Az ȯ egy sajátos, az u és az o között található hang. Nem túl gyakori, csak néhány szóban fordul elő (főként a létige bizonyos alakjaiban és egypár névszóban).
Az õ egy centrálisan képzett hang, amely a magyar ö hangra hasonlít, de nem labiális, azaz az ajak nem kerekített az ejtéskor. Az õ hang megtalálható a lívben, az észtben és a võróban is, sajátos déli balti finn hang.
Az ö és az ü hangok (ez utóbbit korábban y-nal is jelölték finn mintára) a ma már nem fordulnak elő a nyelvben. Korábban még őrződött egyes nyelvjárásokban, de a mai egységesített lívben már nem jelennek meg. Az ö minden formájában eltűnt, jellemzően ie/īe diftongus lett belőle, pl.: észt köha : lív kiev ’köhögés’; észt öö : lív īe ’éjszaka’; a közfinn ö-t tartalmazó diftongusai viszont már az észtben sincsenek meg, pl.: finn löytää : észt leidma : lív lieudõ ’talál’. Az ü i-ként, az ǖ ī-ként folytatódott, pl.: finn sydän : észt süda : lív sidām ’szív’; észt küün : lív kīņ ’istálló’; diftongusként mély hangrendű lett, pl.: finn täysi : észt täis : lív tauž ’tele’.
A lívben jellemzőek az i és az u utótagú diftongusok. A következő kettőshangzók találhatók meg a nyelvben: ai, ei, ie, ȯi, oi, õi, ou, õu, iu, ui, äu, uo.
előtag | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
a | ä | e | i | o | ȯ | õ | u | ||
utótag | e | – | – | – | ie | – | – | – | – |
i | ai | – | ei | – | – | ȯi | õi | ui | |
o | – | – | – | – | – | – | – | uo | |
u | – | äu | – | iu | ou | – | õu | – |
A nem palatális mássalhangzók írásképe és kiejtése megegyezik a magyarral két kivételtől eltekintve. A c hangot – eltérően a lett megfelelőjével – ts hangkapcsolatként írják. Az s hangértéke a legtöbb nyelvhez hasonlóan sz. Az észtben a c, f és z hangok csak idegen eredetű szavakban fordulnak elő.
IPA | [b] | [t͡s] | [d] | [f] | [ɡ] | [h] | [j] | [k] | [l] | [m] | [n] | [p] | [r] | [s] | [t] | [v] | [z] |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
magyar | b | c | d | f | g | h | j | k | l | m | n | p | r | sz | t | v | z |
észt | b | (c) | d | (f) | g | h | j | k | l | m | n | p | r | s | t | v | (z) |
lív | b | ts | d | f | g | h | j | k | l | m | n | p | r | s | t | v | z |
lett | b | c | d | f | g | h | j | k | l | m | n | p | r | s | t | v | z |
A lívben létezik a nem palatális és a palatális hangok szembenállása, amely jelentés-megkülönböztető szereppel bír, és az írásrendszer is jelöli. A nem palatális-palatális szembenállás fonológiai és nem fonetikai természetű, azaz – ellentétben a litvánnal vagy az orosszal – nem a hang környezetétől függ, vagyis nem lágy-kemény korreláció. Ebből a szempontból a lív a letthez hasonlít leginkább, a két nyelvben ugyanazokat a palatális hangokat találhatók meg.
IPA | [t͡ʃ] | [ɟ] | [ʎ] | [ɲ] | [rʲ] | [ʃ] | [c] | [ʒ] |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
magyar | cs | gy | (ly) | ny | – | s | ty | zs |
észt | – | – | (l’) | (n’) | – | (š) | (t’) | – |
lív | tš | ḑ | ļ | ņ | ŗ | š | ţ | ž |
lett | č | ģ | ļ | ņ | (ŗ) | š | ķ | ž |
Az észtben minden hang meglágyulhat, amely után i hang következik, ez azonban nem nyelvrendszerbeli jelenség, és csak négy esetében bírhat jelentés-megkülönböztető szereppel (palk ’bér’ : pal’k ’gerenda’; kann ’kancsó’ : kan’n ’játék’; jutt ’történet’ : jut’t ’sáv’; viis ’öt’ : viis’ ’szokás’); ezt az esetleges különbségtételt az íráskép nem jelöli.
A lettben és a lívben megtalálható az összes olyan palatális hang, amely a magyarban is, a lettben a szibillánsok esetében a palatalizáltságot az ún. hacsek, a többi esetben pedig az ún. bal farok avagy cédille jelöli.
A lívben a cs-t tš hangkapcsolattal írják. A lettben és a magyarban fonetikailag nem következetesen a g-hez kötik a gy hangot (magyar gy, lett ģ) , evvel szemben a lívben a képzési hely szerint pontosabb a d-hez (ḑ). A lettben és a lívben is megtalálható a magyarban már csak nyelvjárásokban élő ly hang.
A lívben az r-nak is van palatális párja, amely történetileg a lettben is megtalálható, de a mai helyesírásban nem jelölt, holott erre vissza-visszatérő törekvések vannak.
A ty hangot a magyarhoz hasonlóan a t-hez köti a lív íráskép (ţ).[12]
A a | Ā ā | Ä ä | Ǟ ǟ | B b | C c | Č č | D d | Ḑ ḑ | E e | Ē ē | F f | G g | H h | I i | Ī ī |
J j | K k | L l | Ļ ļ | M m | N n | Ņ ņ | O o | Ō ō | Ȯ ȯ | Ȱ ȱ | Õ õ | Ȭ ȭ | P p | R r | Ŗ ŗ |
S s | Š š | T t | Ț ț | U u | Ū ū | V v | Z z | Ž ž |
A lív nyelv esetrendszere sokban hasonlít más balti finn nyelvek esetrendszeréhez szerkezetét illetően, megtalálunk benne sok, a közfinn alapnyelvre visszavezetett esetragot, bár ezek közül nem mindegyik tekinthető produktívnak. A finnugor nyelvekre jellemző irányhármasság a lívben is megfigyelhető, de a finnségi nyelvekre jellemző belső és külső helyhatározói rendszer alapvetően visszafejlődött. Az közfinn alapnyelvi esetragok alakjaihoz képest a lívben ‑ más déli finnségi nyelvekhez hasonlóan ‑ jellemző a redukálódás (elsősorban a magánhangzók teintetében, ami a hangrendi illeszkedés eltűnéséhez vezetett) és (főleg a többes számú alakoknál) bizonyos hangok palatalizálódása. A hagyomány úgy tartja, hogy a balti-finn nyelvek közül a lívben maradt meg a legkevesebb eset (és a vepszében található a legtöbb), illetve a lív esetrendszere vette fel a legtöbb, a flektáló nyelvekre jellemző vonást (a többes számú alakokban a többes szám jele és az esetrag nem különíthető el egymástól, valamint számos alapnyelvi szóban belső flexió is megfigyelhető).
A lívben két szám (egyes és többes szám) és tíz eset található.[13]
Bizonyos nyelvtani esetek visszaszorultak, és csak rendhagyó esetekben vagy rögzült formákban fordulnak elő.
A lív igei toldalékok között történetileg ötféle toldaléktípust találhatunk:
A lív igéknek:
A kijelentő, feltételes és felszólító mód, valamint az egyszerű igeidők használata megegyezik a magyaréval.
A parancsoló mód közvetett parancsolást kifejez ki, tulajdonképpen a felszólító módot helyettesíti a mellékmondatokban.
Referatív módban olyan kijelentések állnak, amelyeket a beszélő valaki mástól vett át, az állítással vagy nem ért egyet, vagy nincs tisztában annak igazságtartalmával. Gyakran mellékmondatokban fordul elő.
A kötelező mód kötelességet, kötelezettséget fejez ki szerkezet formájában. A kötelező mód különleges a módok között, mivel, akire vagy amire a kötelezettség hárul, a mondatban részes esetben áll. Egy szerkezeten a kötelező módon túl más módok jelei vagy segédszavai is megjelenhetnek.
Az egyszerű igeidőkön túl a lívben található még egy összetett jelen idő is, amely a múltban kezdődő, de a jelenig ható cselekvések történések igeideje, és egy összetett múlt, amely régmúltat vagy az egyszerű múlt időhöz képest előidejűséget fejez ki.
A lívben jelen idejű alakok kifejezik ki a jövő időt. Ugyan létezik összetett jövő idő, amely előidejűséget fejez ki, de ez gyakorlatilag nincs használatban.
A finnségi nyelvek egy jellemző sajátja, hogy nyelvileg nem csak a négy fő égtájat különböztetik meg, az egyéb irányokat pedig nem ezek kombinációjával fejezik ki, hanem külön szavaik vannak rá. A finnben, észtben és lívben felfedezhetjük az egymásnak megfeleltethető alakok sorát, amelyek azonban nem minden esetben jelentik ugyanazt az égtájat.
luode |
pohjoinen |
koillinen |
|
länsi |
itä | ||
lounas |
etelä |
kaakko |
A lívben a négy fő égtáj mentén rendeződtek újra a szóalakok. Az ’észak’ jelentésű pūoj a helyén maradt. A déli irányt két szó is jelöli, a jedāl a finn, a lȭinag az észt példát követi. A ’nyugat’ jelentéshez új szó kapcsolódott, az ȭdõg elsődleges jelentése: ’este’, a nap mozgása és az égtájak összekapcsolása általános jelenség a nyelvekben. Az ȭdõg ismeretlen eredetű, de talán összefüggésben van az ’éjszaka’ jelentésű īe szóval, aminek előzménye egy közfinn *üö lehetett. A ’kelet’ jelentésű ūomõg elsődleges jelentése szintén egy napszak, az ūomõg 'reggel' szó az észt hommik rokona, a lívben a szóeleji h- lekopása szabályos. A ’nyugat’ és ’kelet’ jelentés földrajzi tér szerinti szópárja is létrejött, a vežgõr és a mōgõr a közvetlen tapasztalás kifejeződései, a vežgõr-ben a vež ’víz’ jelentésű, a mōgõr-ben pedig a mō ’föld’ jelentésű szót találhatjuk, hiszen a líveknek nyugatra a tenger, keletre pedig a szárazföld volt. A négy fő égtáj nevének rögzülése után a közfinnből örökölt alakok ennek megfelelően elmozogtak. A nyugat helyéről a lēņtš déli irányba, a kelet jelentésű idā pedig északi irányba.
A baltikumi nyelvek nagy hatással voltak egymásra. A táblázatban szereplő rokonságnevek annak bemutatására szolgálnak, hogy az egyes szavak honnan származnak, vajon alapnyelvi eredetűek vagy átvételek, esetleg belső keletkezésűek, de egy velük érintkezésben lévő nyelv analógiájára keletkeztek. A szavak vizsgálatából kiderül, hogy az adott szó más szavak összetétele vagy képzése-e, és hogy a megalkotásukkor a jelentés mely mozzanata emelődött ki. Létezik-e a szónak hímnemű és nőnemű alakja, ezek milyen viszonyban vannak egymással, egymás képzései vagy esetleg teljesen különbözőek. Az adott nyelvek tesznek-e olyan különbséget, amely a magyarban nem áll fenn, egyáltalán létezik-e a magyar szónek az adott nyelven megfelelője.
A lívben jellemzőek a lett mintájára létrehozott összetett rokonságnevek, ilyeneket olykor az észtben is találunk. A finnségi nyelvek jellemző szóalkotási módja szerint a szó előtagja birtokos esetben áll az utótag előtt. Főleg a finnben, de az észtben is sok alapnyelvi eredetű rokonságnév megőrződött, a lívben ezek gyakran nem maradtak meg.
testvér: |
unoka: |
A bemutatott baltikumi nyelvek közül nem mindegyikben van ’testvér’ jelentésű szó. A finn sisarus a sisar ’nővér’ szó -us képzős változata. Az észt õve vagy õvi az õed-vennad szóösszetétel rövidítése, ebben az õde ’lánytestvér’ és a vend ’fiútestvér’ szavak többes számú formáji szerepelnek, ez egy újabb kori szóalkotás. A lívben és a lettben nincs ’testvér’ jelentésű szó, helyette a lív tidār, lett māsa ’lánytestvér’ vagy a lív veļ, lett brālis ’fiútestvér’ szavakat használják. A litván brolija a brolis ’fiútestvér’ szó -ija képzős alakja. |
Az ’unoka’ szó a finnségi nyelvekben a ’gyerek’ jelentésű szóban megkettőzve található, az első birtokos esetben áll, az összetétel tulajdonképpen ’a gyerek gyereke’ jelentésű. A lett maz|bērns a maz ’kis, kicsi’ és a bērns ’gyerek’ szavak összetétele. A litván vaikaitlis a vaikas ’gyerek’ szó -itlis képzővel ellátott alakja. |
meny: |
vő: |
A balti-finn nyelvek ’meny’ jelentésű szavai a finnugor *mińä szóalakra vezethetők vissza, amely az alapnyelvben is azonos jelentésű volt, a magyar meny szó is innen ered. A lett vedekla a vest ’vezetni, vinni’ szót tartalmazza, ennek litván vesti formájú megfelelője ’feleségül venni’ jelentéssel is bír. A litvánban létezik hímnemű alakja is, a vedeklis, amely eladó sorban lévű férfit jelöl, ez és a litván vedekla archaikus. A vest ved- tőváltozatán az -ekla képző található. |
A finnségi nyelvek 'vő' jelentésű szava az alapnyelvi *wäŋe-re vezethetők vissza, ez a magyar megfelelő előzménye is. Az észt väi ’vő’ helyett gyakran a väi|mees-t használják, amely utótagja a mees ’férfi’ szó, ennek lív alakja a mīez, ez a tidār|mīez utótagja is, a tidār jelentése: ’lánya valakinek’. A lett és a litván szavak a lett zināt és litván žinoti ’tudni, ismerni, megismerni’ igével rokonok, a vő fogalomköréből azt a mozzanatot emelik ki, hogy a vő újonnan csatlakozik a családhoz. A lív a znūot-ot a lettből vette át. Megjegyzendő ugyanakkor, hogy a lettben is létezik egy ritkábban használt meitas|vīrs ’a lány férje’ kifejezés is, amely szerepelhet egybe és külön írva is. |
anyós: |
após: |
A finn anoppi-t a finnugor *anɜ vagy *anɜppɜ alakra vezetik vissza, amely szintén ’anyós’-t jelenthetett, és amely vélhetően rokonságban áll a magyar nyelvjárásokban élő napa ’anyós’ szóval. A lív szavak első tagja arra utal, hogy az anyós a férjjel (mīez) vagy a feleséggel (jemā) áll-e rokonságban, a jemā jelentése: ’anya’. A lett szavak is ugyanezen analógiára épülnek fel, ritkábban használatosak, de az észtben is léteznek ilyen módon felépített megfelelők: mehe|ema és naise|ema, ezek szavak mindegyikében az első tag birtokos esetben áll. A litvánban az uošvė mellett létezik az anyta kifejezés, amely csak a férj anyjára értendő. |
A finn appi őse a finnugor *appe lehetett, amely összefüggésben lehet a magyar apa és a nyelvjárási ipa ’após’ szavakkal, az apa és az ipa eredetileg párhuzamos alakok lehettek, és egyszerre jelentették az apát és az apóst, ahogy egyes nyelvjárásokban az apa ma is jelenthet apóst is. A lívben és a lettben ugyanazon analógia alapján épülnek fel a szavak, mint az anyós esetében, ilyen alakok az észtben is vannak: mehe|isa, naise|isa, az izā, tēvs és az isa szavak jelentése: ’apa’. A litván uošvis ’após’, az uošvė ’anyós’ hímnemű megfelelője. |
nagynéni: |
nagybácsi: |
A finn täti és az észt tädi rokonok egymással, de eredetük ismeretlen. A lett tante a német Tante ’nagynéni’ átvétele, a lív tantõ vagy a német vagy a lív szó átvétele, a finn tantta ’néni’ szó a svédből származik. A litván tate ’nagynéni, néni’ jelentésű, a ’nagybácsi’ jelentésű dėdė nőnemű párja a dėdienė a nagybácsi feleségét takraja. |
A finn setä előzménye az uráli *ćečä lehetett, amely ’nagybácsi’ jelentésű volt. Észt nyelvjárásokban létezik a sedi szó, amely szintén ennek rokona. A finn eno és az észt uno a ’nagy, sok’ jelentésű uráli *enä szóból származhat. A finnben a setä inkább az apai ági, az eno inkább az anyai ági nagybácsit jelöli. A lív szavak az izā ’apa’ vagy a jemā ’anya’ előtagból és a veļ ’fiútestvér’ utótagból állnak. A lett tēvocis a tēvs ’apa’ képzett alakja, amely analóg a litvánban ritkán használt, nyelvjárási tėvokas-szal, ez ’idősebb férfi, nagyapa’ jelentésű. A lett onkulis a német Onkel átvétele, ez egyszerre jelent ’nagybácsi’-t, és ’idősebb férfi’-t, magyarul talán bátyja-ként fordítható, lívül: sūr|veļki, ennek előtagja a sūr ’nagy’-ot jelent, a veļki a veļ képzett alakja, a -ki egyike a kicsinyítő képzőknek. |
A magyar idő szó két jelentéssel bír, egyrészt jelenti a kronológiai időt, másrészt az időjárást. A lívben és a lettben ugyanezt a megoszlást találjuk, miközben a többi vizsgált nyelvben más homonimák léteznek, amelyben az időjárás és a levegő vagy az időjárás és a világ jelentésű szavak azonosak.
’idő’ | ’idő, időjárás’ | ’levegő’ | ’világ’ |
A közfinn *aika-ból származó ’idő’ jelentésű szó különböző alaki módosulásokkal minden finnségi nyelvben megtalálható, a finnben aika, az észtben aeg, a lívben āiga. A lívben ennek a szónak a jelentése bővült ki az ’időjárás’ fogalommal. Ez minden valószínűség szerint lett hatásra alakult, ugyanis a lett laiks-nak is ez a két jelentése van, miközben a litvánban a laikas csak az ’idő’-t jelenti. A lett és a litván szavakat összefüggésbe hozták a lett likt ’tenni, rakni, hagyni’ és a litván likti ’maradni, hagyni’ szavakkal. A finnben két ’időjárás’-t jelentő szóval találkozunk. A sää finnugor eredetű, a *säŋe az alapnyelvben ’ég’ jelentésű lehetett, a magyar ég szavunk is ennek a folytatása. A finn ilma és az észt ilm a finnugor alapnyelvi *ilma folytatása, aminek a jelentése ’ég, időjárás, isten’ lehetett, a szó alakváltozatai ezekkel a különböző jelentésekkel a finnugor nyelvek széles körében megtalálhatóak. A lívben és a lettben az ’idő’ és az ’időjárás’ jelentésű szavak megegyeznek. Evvel összefüggésben alakult ki, hogy a lívben az *ilma szóból származó īlma ’világ’ jelentésűvé vált. A finnben a maailma ’világ’ két szó, a maa ’föld’ és az ilma ’levegő’ összetétele, a finnségi nyelvekben jellemző szóalkotási mód, hogy egy gyűjtőnév a jelenség két jellegzetes tagját vagy végpontját jelentő szavak összetétele, pl.: észt suud-silmad ’arc, tkp. szájak-szemek’, õed-vennad ’testvér, tkp. nővérek-fivérek’. Az észtben szintén megtaláljuk a maailm összetételt, de a déli nyelvjárásokban az ilm önállóan is lehet ’világ’ jelentésű. A lívben is létezik az īlma mellett a mōīlma összetétel, sőt, találkozhatunk a lettből átvett pasouļ szóval is. A lett pasaule a saule ’Nap’ szóból és a pa- ’alatt’ előképzőből áll, a világ tehát ebben a megközelítésben, minden, ami a nap alatt van. A lettben és a litvánban az előképzővel vagy előtaggal ellátott szavak gyakran megváltoztatják a végződésüket, a litvánban ezért lesz a pa- és a saule összetételéből pasaulis (vö. lett: vasara ’nyár’ > pavasaris ’tavasz’). Az ilma a finnben ’időjárás’ és ’levegő’ jelentésű, az észt õhk, a lív ȭg avagy ȭgt szavakkal rokon. A lívben ezen két szón túl létezik még a gais kifejezés, ez egy az egyben átvétele a lett gaiss-nak. A litván oras szintén az ’időjárás’-t és a ’levegő’-t, fogalomköre tehát azonos a finn megfelelőjével. |
aika | sää ilma | ilma | maailma | |
aeg | ilm | õhk | maailm ilm | |
āiga | āiga | ȭg ȭgt gais | īlma mōīlma pasouļ | |
laiks | laiks | gaiss | pasaule | |
laikas | oras | oras | pasaulis |
A Miatyánknak lív nyelven több változata is létezik,[16] ezek közül közlünk egyet, amely a mai írásképpel íródott, összevetve a finn és az észt nyelvű változatokkal:
Finnül | Észtül | Lívül | Magyarul |
---|---|---|---|
Isä meidän, joka olet taivaissa, |
Meie Isa, kes sa oled taevas, |
Mäd iza, kis sa vuod touvis, |
Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy, |
A Lív himnusz szövegét Kōrli Stalte alkotta meg 1923-ban, a lív nemzeti mozgalom idején. A mű ugyanarra a dallamra íródott, amelyet a Fredrik Pacius szerzett 1848-ban a finn himnuszhoz, és amelyre az észt himnusz is íródott, evvel akarták kifejezni a három nép egymás iránti szolidaritását. A Lív himnusznak több magyar fordítása is van,[17] itt egy közel szó szerinti fordítást adunk:
Lívül | Magyarul |
---|---|
Min izāmō Min izāmō, min sindimō, |
Apaföldem Apaföldem, szülőföldem, |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.