južnoslavenski jezik From Wikipedia, the free encyclopedia
Crnogorski jezik (ISO 639-2 kôd: cnr
;[4] na ćirilici: црногорски језик, eng. Montenegrin language, rus. черногорский язык), južnoslavenski je jezik, materinski jezik Crnogoraca i službeni jezik u Crnoj Gori.
Crnogorski jezik | |
crnogorski – црногорски | |
Države | ![]() ![]() |
Regije | Europa |
Etnicitet | Crnogorci |
Govornici | 229.251 (u Crnoj Gori, 2011.) 876 (u Hrvatskoj, 2011.)[2] 2519 (u Srbiji, 2011.)[3] |
Razredba | indoeuropski baltoslavenski slavenski južnoslavenski crnogorski |
Službeni status | |
Služben u | ![]() |
Ustanova | Savjet za standardiziranje crnogorskog jezika |
Jezični kôd | |
ISO 639-2 | cnr |
ISO 639-3 | cnr |
Povezani članci: jezik | jezična porodica | popis jezika (po kodnim nazivima) |
Prema dijelu jezikoslovaca, dio je srednjojužnoslavenskoga dijasustava.
Pravopis crnogorskoga jezika zasnovan je na sljedećim normama:
Crnogorski jezik, za razliku od drugih jezika na južnoslavenskom prostoru, sadrži 32 glasa i slova.[10]
Uz 30 prisutnih slova i glasova u drugim južnoslavenskim jezicima, crnogorski jezik, također ima:
Glasovi Ś i Ź su dio autohtonog nacionalnog jezičkog nasljeđa Crnogoraca.
Crnogorski govori su ijekavski/jekavski štokavski govori. Kriteriji koji su nekoć u serbokroatistici rabljeni za podjelu crnogorskih govora – a to su: a.) zamjena jata i b.) akcentuacija) – nisu potvrdili znanstvenu utemeljenost podjele crnogorskih govora na dva odijeljena dijalekta. (istočno-hercegovački ili mlađi ijekavski [hrv-eas] dijalekt na zapadu i sjeverozapadu i zetsko-južnosandžački ili staroijekavski [srp-zet] u ostalim dijelovima Crne Gore).
U crnogorskim govorima kao cjelini, prema stavu Fakulteta za crnogorski jezik i književnost, tri su govorne skupine:
Navedene podjele crnogorskih govora ne treba tumačiti da su oni zasebni dijalekti – jer za takav status ne posjeduju dovoljan broj zasebnih, ni makro, ni mikro, specifičnosti.[12]
Slavistički studij koji se bavi crnogorskim jezikom i crnogorskom književnošću zove se montenegristika. Utemeljitelj montenegristike je Vojislav P. Nikčević.
Počeci crnogorske pismenosti sežu do sredine 9. stoljeća, odnosno u razdoblje Dukljanskoga kraljevstva.
Povijesni razvoj crnogorskoga jezika može se podijeliti na šest razdoblja:
Sam termin crnogorski jezik prvi je puta upotrijebio francuski autor, pukovnik Vialla de Sommieres u svom putopisu iz 1813. Voyage historique et politique au Montenegro koji je publicirao kao knjigu u dva toma 1820. godine.
Vuk Karadžić u djelu na njemačkom jeziku Montenegro und die Montenegriner iz 1837. nastoji demantirati Sommiera koji "veli za Crnogorski jezik da je dijalekt Grčkoga".[18]
No, sam Karadžić u istom djelu nudi definiciju kako su "Crnogorci Slaveni Srpske grane Grčkoga zakona" (grčke vjeroispovijesti),[19] kao što je neznanstveno druge južnoslavenske narode ili dijelove tih naroda proglašavao Srbima.
Srpski književnik Ljubomir Nenadović u svojem poznatom djelu O Crnogorcima 1856. objavio je kako je, prilikom posjeta Crnoj Gori sredinom 19. stoljeća, ustanovio da Crnogorci govore crnogorskim jezikom.[20]
Nenadović je također ostavio zapis kako je obavljao promidžbu da se u crnogorskim školama izučava srpski jezik, te da će, ne bude li tako, tvrdio je Nenadović, razlike između crnogorskog jezika i srpskog u budućnosti biti još veće:
Za jednog zajedničkog putovanja kroz Crnu Goru, dvojica prijateljâ, Vuk Karadžić i Ante Mažuranić su se prepirali kako narod u Crnoj Gori zove svoje jezik. Pitali su tamošnje ljude koje su susretali kojim jezikom govore. Većina je rekla da govore crnogorskim, a poneki bi rekao i hrišćanskim jezikom. Priču s ovog putovanja je Ante Mažuranić objavio, a Vuk Karadžić nikad nije to opovrgnuo.[21]
Enciklopedija Britannica u izdanju 1911. godine u posebnoj natuknici izdvaja poseban crnogorski jezik,[22] premda mu ne pripisuje osobite razlike glede srpskoga i hrvatskoga:
Mađarski slavist Jozsef Bajza je 1927. u svojoj studiji Crnogorsko pitanje, (izvorno A montenegrói kérdés)[23] napisao:
.
Hrvatski leksikograf Marijan Filipović u svom Đačkom leksikonu (1976.) bilježi crnogorski kao jedan od južnoslavenskih jezika.[24] Prema njegovim navodima iz Predgovora, u njemu [su] obrađeni svi pojmovi i riječi koje se nalaze u školskim knjigama osnovnih škola, rađenih prema najnovijem nastavnom planu.
Prvi je od crnogorskih intelektualaca zatražio uvođenje materinskoga, crnogorskog jezika, u Ustav i školstvo Radoje Radojević potkraj 1960-ih.
U jednom članku 1970. Radojević piše (cit.u orig, crnogorski):
Uprava Udruženja književnika Crne Gore je početkom 1971. godine objavila javno priopćenje[25] u kojem se veli (citat u originalu):
Jezikoslovac dr. Vojislav Nikčević tijekom 1990-ih objavio je niz znanstvenih djela kojima je proučavao povijest crnogorskog jezika, te obavio prvi pokušaj njegovog kodificiranja.
Posebnost crnogorskog jezika podržao je i 62. Kongres Međunarodnog P.E.N.-a (Perth, Australija, 1995.) kada je posebnom rezolucijom pozvao "srpsku i crnogorsku državu, u ime obveza i načela sadržanih u Povelji UN, UNESCO-a i PEN-a, na zaštitu i promicanje jezikoslovnih i kulturnih prava svih stanovnika Crne Gore".[26]
Crnogorski književnik Borislav Jovanović je 2005. u knjizi Crnogorski književni urbanitet[27] artikulirao pitanja negiranja, ignoriranja i podcjenjivanja crnogorskog jezika:
.
Među književnicima i poznatijim javnim ličnostima koji su do službenog priznanja deklarirali da govore crnogorskim jezikom su: Vojislav P. Nikčević, Radoje Radojević, Radovan Zogović, Radoslav Rotković, Savo Brković, Pavle Mijović, Slavko Perović, Jevrem Brković, Dragoje Živković, Danilo Radojević, Ratko Đurović, Aleksandar Bečanović, Balša Brković, Božo Bulatović, Borislav Jovanović, Novak Kilibarda, Mirko Kovač, Mladen Lompar, Vuk Minić, Milorad Nikčević, Andrej Nikolaidis, Milorad Popović, Veljko Radović, Milovan Radojević, Dragan Radulović, Ognjen Spahić, Marko Vešović, Ratko Vujošević, Čedo Vulević, Rajko Cerović, Branko Pavićević, Igor Lukšić, Svetozar Marović, Filip Vujanović, Milo Đukanović, Jovo Kapičić, Mijat Šuković, Dimitrije Popović, Veljko Bulajić...
Prvi puta u povijesti Crne Gore na popisu stanovništva 2003. bilo je moguće izjasniti se o crnogorskom jeziku kao materinskom i nešto preko 140.000 građana Crne Gore, koji čine 22% stanovništva, izjasnilo se da im je crnogorski jezik materinski.[28]
Na popisu 2011. se 36,967% ili 229.251 državljana Crne Gore izjasnilo se da im je crnogorski materinski jezik.[29]
Unatoč sustavnoj filološkoj unifikaciji koja se kroz škole provodi već stoljeće i pol, a jedno vrijeme i kroz masovne medije, svakodnevni, živi crnogorski jezik umnogome je sačuvao svoja izvorna svojstva.
Crnogorski jezik ima poseban tip ijekavice. Kao oblikovani socio-lingvistički entitet, crnogorski jezik nastao je i razvijao se pod posebnim povijesnim okolnostima, a također ima svoje fonološke, prozodijske, morfološke, leksičko-frazeologijske, pravopisne i druge posebnosti, te književnu samopotvrdu.
Kako poljski jezik sadrži meko Š (šj) i Ž (žj), a prof. Vojislav Nikčević preuzeo je poljske grafeme i predložio latinične i ćirilične grafeme za crnogorski jezik – Ś i Ź.
Za meko crnogorsko Z (dz) predložio je prof. Nikčević grafem 3, no taj glas i grafem nije standardiziran (primjeri uporabe fonema 3 u crnogorskom jeziku: зavala, зera, зanovijetati, biзin, зinзula, зamantati, bronзin ).[30]
Crnogorski vladar i pjesnik Petar II. Petrović Njegoš sredinom 19. stoljeća u svojim književnim i epistolarnim radovima koristio je riječi koje su u uporabi u hrvatskom jeziku, poput tko, tisuća, zrcalo, zrak, vrag, pirun itd.
Leksik crnogorskog jezika, osim specifičnih glasova, obilježava i mnogo tzv. predslavenskih arhaizama, te prihvaćenih turcizama i talijanizama. Glede jezičnog suodnosa s hrvatskim jezikom, nedvojbena je bliskost s čakavskim narječjem u Istri, odnosno s govorima južnodalmatinskih otoka (Lastovo), te u nekim slučajevima s kajkavskim. Također, postoje sličnosti s dubrovačkim govorom.
"U tradicionalnom crnogorskom društvu, u doba nekodificirane norme crnogorskog književnog i govornog jezika do nametnute kodifikacije tzv. srpskog ili srpsko-hrvatskog jezika postojala je zajednička jezgra i sloj crnogorskog i hrvatskog jezika... Sve vladike – gospodari Petrovići i onodobni Crnogorci u unutarnjoj i vanjskoj komunikaciji upotrebljavali su leksik i sintaksu koja je danas karakteristična za hrvatski jezik.".[32] Tvorba budućeg vremena je najčešće kao u hrvatskom, kao i uporaba infinitiva.[32]
U Peroju, gdje se nalazi mala skupina etničkih Crnogoraca, stoljećima se očuvala posebna crnogorska štokavština (zetsko-južnosandžačkog dijalekta).[33]
Crnogorski jezikoslovac Branko L. Šoć je 2002. tiskao knjigu Romanizmi i grecizmi u crnogorskom jeziku: kontinentalni dio Crne Gore[34] ,u nakladi Centralne narodne biblioteke "Đurađ Crnojević", u kojoj je identificirao preko 5000 riječi i izraza stranoga podrijetla u suvremenome crnogorskom jeziku s objašnjenjima i etimologijom.
U Crnoj Gori Ustavom je definirana ravnopravna uporaba ćirilice i latinice.
Tri dnevne novine, Pobjeda, Vijesti i Dnevne novine, tiskaju se na latinici, a Dan na ćirilici. Jedina dva politička tjednika, Monitor i Revija D, tiskaju se na latinici.
Nacionalna televizija, Javni servis Televizija Crne Gore, sve tekstualne segmente programa (logo, reklame, najave) ispisuje na latinici, kao i gotovo sve druge veće i lokalne televizijske postaje (TV IN, TV Atlas, TV MBC, TV Montena, TV Vijesti, Pink M itd.).[35]
U internetskom prometu, koristi se i dominantno latinica, manjim dijelom ćirilica. Internetske stranice Skupštine Crne Gore[36] i Predsjednika Crne Gore[37] i Vlade Crne Gore paralelno koriste latinicu i ćirilicu.[38]
24. siječnja 2008. je crnogorska Vlada na prijedlog svog Ministarstva prosvjete i znanosti donijela Odluku o stvaranju Vijeća za standardiziranje crnogorskog jezika (crnogorski: Savjeta za standardizaciju crnogorskog jezika). Za čelnu osobu su postavili predsjednika Matice crnogorske, književnika Branka Banjevića.[39]
Članovi Savjeta za kodifikaciju crnogorskog jezika bili su: književnik i predsjednik Matice crnogorske Branko Banjević, dr. Rajka Glušica (Filozofski fakultet u Nikšiću), književni kritičar Milorad Stojović, književnik i akademik Mirko Kovač, književnik i akademik Mladen Lompar, književni kritičar Rajko Cerović, književnik i akademik Čedo Vuković, književnik i akademik Zuvdija Hodžić, dr. Milenko Perović (Filozofski fakultet u Novom Sadu), dr. Zorica Radulović (Filozofski fakultet u Nikšiću), dr. Tatjana Bečanović (Filozofski fakultet u Nikšiću), dr. Igor Lakić (dekan Instituta za strane jezike u Podgorici) i dr. Adnan Čirgić (Filozofski fakultet u Nikšiću).[40]
Stručnu pomoć standardiziranju crnogorskog jezika dali su i hrvatski jezikoslovac dr. Josip Silić i ukrajinska jezikoslovka dr. Ljudmila Vasiljeva.
Hrvatski jezikoslovac Dubravko Škiljan srbijanskom je tjedniku Vreme (od 23. kolovoza 1996.),[41] odgovarajući na pitanje o različitosti srpskoga i hrvatskog jezika, izjavio:
Postoje izvjesni prijepori u smještanju nekih djela Petra II. Petrovića Njegoša (primjerice Gorskoga vijenca) u korpus nacionalne književnosti. To djelo crnogorske nacionalne književnosti uvrštavaju u svoju književnost i Srbi.
Jezikoslovac crnogorskog porijekla, Danilo Vušović, u svojoj je doktorskoj disertaciji Prilozi proučavanju Njegoševa jezika 1930. tvrdio da Gorski vijenac ima "pokrajinski" i/ili "dijalektički" rang. No, takve tvrdnje teško je zasnovati na činjenicama. Primjerice, sam je jezikoslovac Vušović u istom radu identificirao čak 340 značajnijih osobina u Njegoševom jeziku koje su "van norme" srpskoga pravopisa.[42]
Tijekom 20. stoljeća postojalo je ukupno pet crnogorskih ustava. Ustavom iz 1992. prvi je put u crnogorskoj povijesti uveden – kao službeni jezik u ustav – jezik pod nazivom srpski jezik ijekavskog izgovora. Crna Gora je tada bila članicom SRJ.
Ustav Knjaževine Crne Gore iz 1905. uopće ne normira koji je jezik službeni. No, u crnogorskom Zakonu o narodnijem školama od 1907. (prerađen 1911. godine) piše u članku 1. sljedeće: "Zadatak je narodnijema školama,da vaspitavaju djecu u narodnom i religijskom duhu i da ih spremaju za građanski život a naročito da šire prosvjetu i sprsku pismenost u narodu", te da se pohađa srpska škola a predmeti su srpski jezik i povijest.[43]
U Ustavu Narodne Republike Crne Gore iz 1946. ne imenuje se službeni jezik, no u njegovu članku 113. navodi se kako se "sudski postupak vodi na srpskom jeziku".
Novosadski dogovor od 10. prosinca 1954. precizirao je u članku 1. sljedeće: "Narodni jezik Srba, Hrvata i Crnogoraca jedan je jezik. Stoga je i književni jezik koji se razvio na njegovoj osnovi oko dva glavna središta, Beograda i Zagreba, jedinstven, s dva izgovora, ijekavskim i ekavskim". Ovaj je zaključak dostavljen i Skupštini NR Crne Gore.
Crnogorski ustav iz 1963. spominje da je u Socijalističkoj Republici Crnoj Gori srpskohrvatski službeni jezik. Ustav SR Crne Gore iz 1974. službeni jezik navodi pod imenom srpskohrvatski jezik ijekavskoga izgovora.[44]
U anketi dnevnika Vijesti od 1. veljače 2003. o jezicima u Crnoj Gori su gotovi svi crnogorski intelektualci koji su bili navedeni u njihovoj anketi su jasno, neskriveno i izričito napisali da govore isključivo crnogorskim jezikom.[45]
Tijekom popisa 2011. stanovništvo se, osim onih koji su crnogorski jezik (36,97%) označili kao materinski, glede jezika očitovalo ovako:
Vlada Crne Gore 2003. u školske je programe uvela maternji jezik koji se navodi kao "crnogorski, srpski, bošnjački, odnosno hrvatski jezik". Albanski jezik se uči u općinama koje naseljava albansko stanovništvo.
Od 2011. promijenjen je naziv predmeta maternji jezik, pa se u crnogorskim školama izučava predmet: Crnogorski – srpski, bosanski i hrvatski jezik i književnost.
O crnogorskom jeziku postoje brojna znanstvena i pubististička djela. Institut za crnogorski jezik i književnost iz Podgorice od 2004. tiskao je knjige, autorska djela, te časopise i zbornike sa znanstvenih simpozija na temu crnogorskog jezika[46]:
Knjižnice Filozofskog fakultetu Sveučilišta u Zagrebu imaju sljedeće knjige na temu crnogorskoga jezika, te njegovog oblikovanja kroz književno-teorijska i povijesna razmatranja:
Lingua Montenegrina je specijalizirani časopis za proučavanje crnogorskog jezika, u nakladi Instituta za crnogorski jezik i književnost.
Redakcijski odbor časopisa: dr. Radoslav Rotković (Herceg Novi), dr. Josip Silić (Zagreb), dr. Svenka Savić (Novi Sad), dr. Vukić Pulević (Podgorica), dr. Milorad Nikčević (Osijek), Žarko L. Đurović (Cetinje), dr. Amira Turbić-Hadžagić (Tuzla), dr. Przemyslav Brom (Katowice), Aleksandra Banjević (Podgorica), dr. Aleksandra Nikčević-Batrićević (Podgorica), dr. Ljudmila Vasiljeva (Lavov), dr. Milica Lukić (Osijek), Aleksandar Radoman (Podgorica), dr. Adnan Čirgić (Podgorica).
Krajem 2009. jedna crnogorska tvrtka ponudila je na prodaju prve primjerke računalne tipkovnice usklađene s pravopisom crnogorskoga jezika CHERY G83-6928LUNMN-2.[48]
Na državnom Filološkom fakultetu u Nikšiću ustanovljen je 2008. godine četvorogodišnji studij Crnogorski jezik i južnoslavenske književnosti – osnovni akademski studij na kojem se izučavanju:
U nazočnosti rukovoditelja Filološkoga fakulteta u Nikšiću, prvi diplomirani profesori crnogorskoga jezika promaknuti su 17. listopada 2012. godine, i to:
Godišnje se u prosjeku u jednoj generaciji školuje oko 35 profesora crnogorskoga jezika.
Prvu doktorsku tezu na Odsjeku za crnogorski jezik Filološkog fakulteta u Nikšiću obranila je rujna 2013. Marina Krstajić; naslov njezine disertacije je Jezik i stil lirske narodne poezije Crne Gore.[51]
Nekadašnji Institut za crnogorski jezik i književnost, sa sjedištem u Podgorici, utemeljen prosinca 2003. godine s ciljem izučavanja i kodificiranja crnogorskoga jezika, ugašen je sredinom 2014. na način da je transformiran u Fakultet za crnogorski jezik i književnost sa sjedištem u Cetinju.
U prvoj generaciji tog fakulteta, školske 2014. godine, četvorogodišnji studij je upisalo 40-ak studenata.
Prema nastavnom programu temeljnih akademskih studija iz 2014./2015. godine, na tom se fakultetu izčavaju i predmeti:
Ravnatelj nekadašnjeg podgoričkog Instituta za crnogorski jezik i književnost Adnan Čirgić (rođen 1980. godine) prvi je doktor crnogorskog jezika. Čirgić je svoju doktorsku disertaciju na temu „Govor podgoričkih muslimana“, obranio potkraj 2007. na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Osijeku.[53]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.