Loading AI tools
סימן ניקוד במערכת הניקוד הטברני מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
צֵירֵי או צֵירֵה הוא סימן ניקוד במערכת הניקוד הטברני. בעברית חדשה הוא מסמן את התנועה /e/ והגייתו זהה להגיית הסגול. צירי נראה כשתי נקודות מתחת לאות.
בדומה לחולם ולחיריק, צירי יכול להיות "מלא" או "חסר". צירי חסר עומד לבדו, ואילו אחרי צירי מלא כתובה אם קריאה – י, א או ה. הגיית הצירה שונה בהגייה אשכנזית ובהגייה הספרדית. בהגייה האשכנזית, כנראה בהשפעת הלשון הגרמנית, מבטאים צירה ey. ואילו בהגייה הספרדית לא מבחינים בינו לבין הגיית הצירה החסר או הסגול. האקדמיה העברית כיום אינה נוהגת להתערב בכל הקשור במבטא ולכן אינה מכריעה בין צורות ההגייה השונות.[1] הכתיב התקני של אם הקריאה נקבע לפי גיזרון המילה, אך בכתיבה בפועל יש חריגות מסוימות ולא עקביות בכתיבת האות יו"ד כאם קריאה של צירי.
בהגייה הספרדית ובתימנית, ובהתאם אליהם בהגייה עברית ישראלית, הצירי נהגה כתנועה קדמית, אמצעית בלתי-מעוגלת e̞. להאזנה:
בהגייה אשכנזית נהגה הצירי לרוב כדיפתונג ey. באזורים מסוימים, בעיקר בפולין, נהגה הצירי כדיפתונג ay (כיום הגייה זו נפוצה בקרב חלק מהחסידים).
הצירי הטברני מגיע משני מקורות שונים. ראשית, בהברות פתוחות וברוב ההברות הסגורות הלא-מוטעמות, /i/ הפרוטו-שמית התפתחה ל-/e/, שמיוצגת על ידי צירי חסר.[2] מאוחר יותר, הדו-תנועה הפרוטו-שמית /ay/ התפתחה או ל-/ayi/ בהברות סגורות מוטעמות (כמו במילים בית או עין שנהגו בפרוטו שמית כ-/baytum/ ו-/ʕaynum/) או ל-/eː/ ברוב המקרים האחרים.[3][4] מכיוון שבזמן שכללי האיות העבריים נקבעו ההתפתחות הזאת עדיין לא התרחשה, צירי אוית עם יוד, שנשארה גם לאחר מכן. לאחר איבוד ההבדלה בין תנועות ארוכות לקצרות, צירי מלא וצירי חסר מוזגו.
ההגיות המסורתיות כולן אינן מבדילות בין הצירי המלא לצירי החסר. כאשר נקבעה הגיית העברית המודרנית, הציע דוד ילין לחדש הבחנה בין צירי מלא לחסר בהגייה, ולהגות צירי מלא כ-ey (כבהגייה אשכנזית) וצירי חסר כ-e (כבהגייה ספרדית). אולם, ועד הלשון קבע את ההגייה על פי ההגייה הספרדית שאינה מבחינה בין צירי מלא וחסר ובין אלו לסגול. על אף החלטה זו, רבים מדברי העברית המודרנית מבדילים בפועל בין צירי מלא וחסר בדיבורם, באופן זהה להצעת ילין.[5]
להגייה זו אין חוקים ועקביות. במילים מסוימות מבטאים את הצירי המלא כey ובאחרות כe. כך למשל, את המילה "בֵּית" מבטאים רבים bet אבל את המילה "בֵּיתִי" דווקא beyti. איך מבוטא ekh אבל איכותי מבוטא eykhuti. בשמות האותיות: את חית ובית מקובל לבטא khet bet, אבל ריש מבטאים כ-reysh.
כך מקלידים את הצירי במערכות הפעלה שונות:
צירי נכתב בעיקר במקרים הבאים:
בנטייה הצירי החסר יכול להתקיים (כלומר, לא להשתנות), או להשתנות לתנועה אחרת או לשווא. הכללים לקיום ושינוי של צירי אינם עקביים לגמרי; הם מתוארים בפרוטרוט בפרק 1.4 בהחלטות האקדמיה בדקדוק. הצירי המלא מתקיים בנטייה תמיד.
כללי הכתיב התקניים של האקדמיה ללשון העברית קובעים כתיב אחיד של אמות קריאה בכתיב מנוקד ובכתיב לא מנוקד. בכתיבה בעברית בפועל מתקיימות לעיתים קרובות חריגות מכללים אלה.
אלא אם כן יש לכך סיבה דקדוקית, צירי באמצע המילה נכתב חסר, למשל במילה זֵר (שבלא ניקוד אפשר לקראה גם "זָר"). הסיבה העיקרית לכתיבת צירי מלא היא שאם הקריאה היא חלק מהשורש או מצורן שמצטרף למילה.
בשמות עצם בני שתי הברות בנקבה נוספת יו"ד בכתיב חסר ניקוד, אם הצירי מתקיים בכל הנטייה, למשל תֵּבָה–תיבה, לֵדָה–לידה.
במילים בודדות יוצאות דופן: שיער, שינה, פירות, עינב, בריכה, ברירה, עבירה.
יו"ד מייצגת את הצליל /e/ גם בכתיב לא מנוקד של מילים ממשקל הֶקְטֵל שבהן חלה הידמות של האות הראשונה, אבל מילים אלה מנוקדות בסגול ולא בצירי, למשל הֶקֵּף–היקף (שורש נ־ק־ף).
האות יו"ד נכתבת לציון הצליל /i/ בכתיב חסר ניקוד. היו"ד נכתבת גם כאשר צליל זה משתנה לצירי בשל תשלום דגש. מקרים עיקריים של זה:
בשני המקרים האלה נפוצה גם כתיבת מילים כאלה בלא יו"ד: "להעדר", "הכנסו", "תאור", "פרוש"; זהו כתיב חסר ולא תקני לפי כללי הכתיב חסר הניקוד, אך אינו שגוי לגמרי.
בפעלים בגזרת ל"י היו"ד היא חלק מהשורש וצריכה להיכתב בכתיב מנוקד ולא מנוקד, למשל "הֶעֱלֵיתִי את הקובץ", "העיר נִבְנֵית". כתיבת "העלתי", "נבנת" בלא יו"ד אינה "כתיב חסר", אלא שגיאת כתיב לכל דבר.
האות יו"ד משמשת לעיתים קרובות בטקסטים לייצוג הצליל /e/ בניגוד לכללי הכתיב חסר הניקוד. מספר דוגמאות בולטות לשימוש כזה:
האות אל"ף משמשת אם קריאה לצירי כאשר באמצע המילה ובסופה כאשר היא חלק מהשורש, למשל מוֹצֵא, קוֹרֵאת.
האות ה"א משמשת אם קריאה באמצע המילה לעיתים רחוקות בלבד. המקרה הבולט לשימוש בה"א לציון /e/ באמצע המילה הוא המילה יְפֵהפִיָּה שבה שתי האותיות האחרונות של השורש מוכפלות (כמו במילה "אדמדמה"). היא יכולה להיכתב גם "יפיפייה" או "יפהפייה".
כאשר המילה מסתיימת בצליל /e/ ובאותה ה"א, הניקוד הוא בדרך כלל סגול, למשל בּוֹנֶה. צירי נכתב במקרים הבאים: