Loading AI tools
מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
דייוויד ג'יי בורדוול (באנגלית; David Jay Bordwell; 23 ביולי 1947 – 29 בפברואר 2024) היה תאורטיקן אמריקאי והיסטוריון של הקולנוע.[1] לאורך מרבית הקריירה שלו הוא שימש פרופסור לקולנוע באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, ולאחר מכן היה פרופסור במחלקה לאמנויות תקשורת. הוא נודע כנציג הגישה הקוגניטיבית והנאו-פורמליזם בקולנוע.
![]() | |
בורדוול ב-2007 | |
לידה |
23 ביולי 1947 Penn Yan, ארצות הברית ![]() |
---|---|
פטירה |
29 בפברואר 2024 (בגיל 76) מדיסון, ארצות הברית ![]() |
שם לידה | David Jay Bordwell |
מדינה |
ארצות הברית ![]() |
מקום לימודים |
אוניברסיטת אולבני, אוניברסיטת איווה ![]() |
שפות היצירה |
אנגלית ![]() |
בן או בת זוג |
Kristin Thompson (1979–29 בפברואר 2024) ![]() |
פרסים והוקרה |
מלגת גוגנהיים ![]() |
www | |
![]() ![]() |
ב-1974 הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת איווה. בהגותו, בורדוול שאב השראה מתאורטיקנים מוקדמים יותר של קולנוע כמו נואל ברץ' (Noel Burch) וכן מהיסטוריון האמנות ארנסט גומבריך.
בורדוול כתב בין היתר אודות התאוריה הקולנועית הקלאסית, ההיסטוריה של הקולנוע, הקולנוע ההוליוודי הקלאסי, הוליווד החדשה וקולנוע ממזרח אסיה.
יצירותיו המשפיעות והשנויות יותר במחלוקת עסקו בגישה הקוגניטיבית בקולנוע ובביקורת אודות תאוריות קולנועיות עכשוויות. בין חיבוריו העיקריים: "קריינות בקולנוע הבדיוני" (Narration in the Fiction Film) משנת 1985, "אוזו והפואטיקה של הקולנוע" (Ozu and the Poetics of Cinema) מ-1988, "יצירת משמעות" (Making Meaning) מ-1989, ו"על ההיסטוריה של הסגנון קולנועי" (On the History of Film Style) מ-1997.[2]
בורדוול כתב עם אשתו קריסטין תומפסון (אנ') את ספרי הלימוד "אמנות הקולנוע" מ-1979 ואת "היסטורית הקולנוע" (Film History) מ-1994. חיבורו הארוך ביותר היה "הקולנוע ההוליוודי הקלאסי" (The Classical Hollywood Cinema: Film Style and Mode of Production to 1960) מ-1985, שנכתב בשיתוף עם קריסטין תומפסון ועם ג'נט סטייגר (אנ').
בורדוול נקשר גם לגישה מתודולוגית המכונה "נאו-פורמליזם", אם כי הגישה פותחה בעיקר על ידי אשתו, קריסטין תומפסון.[3] ניאופורמליזם היא גישה לניתוח סרטים המבוססת על תצפיות שנעשו לראשונה על ידי תאורטיקנים ספרותיים הידועים כפורמליסטים הרוסים, שבקולנוע עמדו על הבחנה בין המאפיינים התפיסתיים והסמיוטיים של הסרט. התוספת "נאו" מקורה בשילוב בין הפורמליזם הקלאסי לגישה הקוגניטיבית.[4] חלק ניכר מעבודותיו של בורדוול התייחס לתהליכים הקוגניטיביים של צופה הסרט המתרחשים כאשר הוא תופס את הצורות האסתטיות של הסרט (בניגוד למסר הטקסטואלי). ניתוח זה מתייחס גם לאופן שבו סרטים מפנים את תשומת ליבנו למידע עלילתי משמעותי, ולאופן שבו סרטים מייצרים "הזרה".
בורדוול ערך יחד עם הפילוסוף והאסתטיקן נואל קרול את האנתולוגיה "פוסט-תיאוריה: רקוסטרוקציה של לימודי קולנוע" (Post-Theory: Reconstructing Film Studies) מ-1996. המחברים דחו הנחות ומתודולוגיות רבות שנעשו על ידי אסכולות אחרות ללימודי קולנוע, במיוחד גישות הרמנויטיות, ביניהן הם מנו את הפסיכואנליזה הלקאניאנית וכן וריאציות מסוימות של פוסט-סטרוקטורליזם. הם טענו כנגד גישות אלו, מפני שהם טענו שהן פועלות כ"תיאוריות גדולות" המשתמשות בסרטים כדי לאשר מסגרות תאורטיות קבועות מראש, במקום לנסות לערוך מחקר שמאיר איך הסרטים עצמם עובדים. בורדוול וקרול טבעו את המונח "תאוריית ס.ל.א.ב" ("S.L.A.B. theory") כדי להתייחס לתיאוריות הנשענות על הגותם של דה סוסיר, לאקאן, אלתוסר ובארת.[5]
תאורטיקנים ופילוסופים רבים מתחו ביקורת על הנאו-פורמליזם, בהם סלבוי ז'יז'ק, שבודוול בעצמו היה מבקר ידוע שלו.[6] ז'יז'ק טוען שהנאו-פורמליזם ממעיט בתפקיד התרבות והאידאולוגיה בעיצוב הטקסט של הסרט, ושניתוח צריך לחשוף את הערכים הבעייתיים של החברות שבהן הסרטים מופקים.[7]
בורדוול נפטר ב-29 בפברואר 2024.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.