Loading AI tools
אדם השוהה במתקן כליאה (בית כלא) מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
אסיר הוא אדם שעבר על החוק ונקבע כי גזר דינו הוא שהייה בבית סוהר, או אדם שנפל בשבי. המונח אינו חל על נאשמים הנמצאים במעצר.
העדויות המוקדמות ביותר לקיומם של אסירים נמצאו בקברים פרהיסטוריים במצרים התחתונה ותוארכו לשנת 8,000 לפני הספירה. עדויות אלו מצביעות על כך שתושבי לוב שיעבדו את אנשי שבט הסן.
קיימים סוגים שונים של אסירים, בהם:
![]() |
ראו גם – עע"א חנניה גולן נגד שירות בתי הסוהר, בג"ץ רופאים לזכויות אדם נגד השר לביטחון פנים (מיטה לכל אסיר) |
בכל מדינה קיימים חוקים שונים המסדירים את זכויות האסירים (אנ').חוקת ארצות הברית, למשל, מציינת במפורש שלאסירים אין זכויות מלאות, ועם זאת מספקת להם הגנה על פי התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית האוסר על ענישה אכזרית ובלתי רגילה (אנ').
בפסק דין של בג"ץ משנת 1979 אמר השופט אהרון ברק:
"כל אדם בישראל נהנה מזכות יסוד לשלמות גופנית ולשמירת כבודו כאדם... הזכות לשלמות גופנית וכבוד האדם היא אף זכותו של העצור והאסיר. חומות הכלא אינן מפרידות בין העצור לבין כבוד האדם. משטר החיים בבית הסוהר מחייב, מעצם טבעו, פגיעה בחירויות רבות מהן נהנה האדם החופשי... אך אין משטר החיים בבית הסוהר מחייב שלילת זכותו של העצור לשלמות גופו ולהגנה בפני פגיעה בכבודו כאדם. החופש נשלל מהעצור: צלם האדם לא נלקח ממנו."
— מתוך בג"ץ 1892/14 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' השר לביטחון פנים, ניתן ב־13 ביוני 2017
מקובל לחלק את זכויות האסיר לשלושה סוגים:[1]
מחקרים סוציולוגיים ואתנוגרפיים שנעשו בארצות הברית במחצית המאה ה-20 גיבשו את התפיסה לפיה קיימת תרבות ייחודית לאסירים, בעלת ערכים ונורמות המנוגדים הן לערכי החברה והן לערכי מוסד הכליאה. תרבות זו כונתה "קוד האסירים".
לא כל האסירים מאמצים באותה מידה את הנורמות של "קוד האסירים", שבמרכזו אנטגוניזם לסוהרים ולמוסד הכליאה. מידת האימוץ תלויה בעוצמת ההזדהות של כל אסיר עם ערכי החברה הכללית.
סוציולוגים באירופה מצאו ש"קוד האסירים" חלש מכפי שמקובל לחשוב, ושלעיתים קרובות קשרי האסירים עם החברה הכללית חזקים יותר מהקשרים הנרקמים בין האסירים בבית הסוהר.
הקוד נועד להקניית רגש קבוצתי לאסירים, באמצעות התנגדות לפעולות צוות בית הסוהר והגברת סולידריות חברתית בין האסירים. הקוד כולל שורת הוראות, בהן:
כליאה בבידוד למשך תקופה ארוכה פוגעת קשות בבריאותו הנפשית של האסיר, עקב חסך חושי והיעדר קשר חברתי. כמו כן, כליאה בבידוד עלולה להוביל לדיכאון ולשינויים בפיזיולוגיה של המוח. על מנת להסתגל לחיי הכלא, אסירים זקוקים לקשר חברתי ותמיכה חברתית מאסירים נוספים.
באופן פרדוקסלי, לאחר תקופות ארוכות של בידוד, בהן מתפתח אצל אסירים צורך עז למגע חברתי, הם מתחילים לחשוש ממגע כזה. הם עלולים להפוך לרדומים ואדישים, וחסרי יכולת לשלוט בהתנהגותם לאחר שהם משתחררים מהבידוד.
לאחר שהות ארוכה בבידוד עלול להתפתח אצל אסירים דיכאון קליני וכן הפרעת שליטה בדחפים (אנ') והתמכרויות. חלקם נמצאים בסיכון לפתח תסמינים פסיכיאטריים, בהם פגיעה עצמית, נטיות אובדניות ופסיכוזה.
בקרב אסירים בבידוד נצפה מצב פסיכופתולוגי המכונה "תסמונת SHU", שבין מאפייניו נמנים בעיות ריכוז וזיכרון, עיוותים בתפיסה, הזיות, הפרעת חרדה מוכללת, הפרעת פאניקה ואמנזיה[2].
אסירים רבים סובלים מהפרעה פסיכולוגית המכונה תסמונת סטוקהולם, המתארת תופעה פרדוקסלית שבה לאחר זמן-מה בני ערובה מפתחים רגשות חיוביים כלפי שוביהם.
בתי המשפט בישראל גוזרים עונשי מאסר למטרת הרחקה מהחברה, הרתעה וענישה. בבתי הסוהר קיימות תוכניות לשיקום אסירים המבוצעות על ידי שרות בתי הסוהר. לאחר השחרור קיימות תוכניות דומות של הרשות לשיקום האסיר.
בין זכויות האסירים בישראל נמנות תוכניות שיקום, שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, טיפול פרטני וקבוצתי, שיקום תעסוקתי, פרויקטים ייחודיים, ובמידת הצורך שיכון בהוסטלים וקבלת קצבה מביטוח לאומי[3].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.