български актьор From Wikipedia, the free encyclopedia
Петър Василев Петров е български актьор, сценарист, преподавател, професор в НАТФИЗ „Кръстьо Сарафов“ и писател.
Петър Петров | |
български актьор | |
Роден | 20 септември 1939 г. |
---|---|
Починал | |
Уебсайт |
Роден е на 20 септември 1939 г. в София. Учи във ВИТИЗ „Кръстьо Сарафов“ в класовете на професорите Кръстьо Мирски и Анастас Михайлов.
След дипломирането си играе четири години на сцената на Бургаския драматичен театър. През 1964 г. печели първата награда в първото издание на Националния фестивал на художественото слово с поема на Недялко Йорданов. Оттогава рециталите са неотменима част от сценичния му живот.
Първите му роли в Младежкия театър са в постановки на Вили Цанков, Георги Черкелов и Лиляна Тодорова. За децата на 70-те и 80-те години Петър Петров е Пиеро от „Златното ключе“ (1964), котаракът от „Когато куклите не спят“ (1968), разказвачът от „Снежната кралица“ (1971), кучето от „Веселите музиканти“ (1972) или Арамис от „Тримата мускетари“ (1973).
По-възрастните го помнят като Леонидик в „Мой бедни Марат“ на Алексей Арбузов (1966), Дробязгин във „Варвари“ на Максим Горки (1970), Ванг в „Човекът си е човек“ на Бертолд Брехт (1975), Скок в „Двамата веронци“ на Уилям Шекспир (1978), Гремио в „Укротяване на опърничавата“ на Шекспир (1980), Панталоне в „Любовта към трите портокала“ на Рада Москова (1982), Дон Армадо в „Напразни усилия на любовта“ на Шекспир (1985), кардиналът в „Крал Джон“ на Фридрих Дюренмат (1988), Жевакин в „Женитба“ на Николай Гогол (1989), Чебутикин в „Три сестри“ на Антон Чехов (1993).
От 1981 г. Петър Петров преподава сценична реч в НАТФИЗ „Кръстьо Сарафов“. След дългогодишна работа със студентите си защитава докторат (1997), а по-късно и професура (1999).
От 2001 година преподава в Театралния колеж „Любен Гройс“. Там изиграва и последната си роля – в дипломния спектакъл „Карнавал в замъка“ по Жан Ануи, в постановка на Надежда Сейкова (2011). Изиграва над 100 роли в театрите в Бургас и Народния театър за младежта. През 1999 г. става професор и преподава в НАТФИЗ.[1][2]
Играе в продължение на 35 години в Народния театър за младежта и в навечерието на 60-годишнината си се оттегля доброволно.
Паралелно, по съвместителство, вече професор и доктор на науките, е преподавал в НАТФИЗ. Театралните му роли са над 100, в игрални и телевизионни филми – над 15, има многобройни участия в БНТ и БНР.
Автор е на 35 телевизионни сценарии – рубриките „Неповторимото“, поредицата „Приказки на щурчето“ и др.
В последните 20 години на живота си Петър Петров помага на телевизионните журналисти в България да подобрят дикцията си.
В едно от последните си интервюта актьорът пожелава на публиката: „Първото ми послание е да не се отказват от изминалия си живот или ако има черни петна в него, да обяснят причините за тяхната поява в живота. Второ, да избягват да се оплакват, да натоварват ближните си със своите проблеми. Трето, да се опитат да поддържат чувството си за хумор и особено – автохумор. Да се постараят по някакъв начин да оползотворят свободното си време, ако го имат. Няма срамна професия и няма срамен труд въобще. Важното е да запазят самочувствието си на личности. Когато ми е много уморена главата, аз започвам да готвя... С възрастта човек не става затворник на своите спомени, ако ги съхранява и поддържа в тяхната красота.“
Почива на 12 август 2012 г. в София.[3]
Година | Филми и Сериали | Серии | Копродукции | Роля |
---|---|---|---|---|
2008 | Преследвачът (тв) | хорист пенсионер | ||
2007 | Вълшебните приказки на щурчето | (в „Кривото пате“) | ||
2004 | Филип (тв) | Бонев | ||
2000 | Ad libitum 4. Вариации на граф дьо Бурбулон | Грьоно | ||
1998 | Двама мъже извън града (тв) | |||
1993 | Бандитска приказка (тв) | отецът | ||
1990 | Немирната птица любов | тъстът | ||
1989 | Разводи, разводи... | 6 нов. | другият баща (в V новела: „А сега към морето“) | |
1989 | Меги | Аньо | ||
1987 | Каменната гора (тв) | директорът на библиотеката | ||
1987 | Нощна тарифа | саксофонистът | ||
1985 | Грехът на Малтица | даскал Данчов | ||
1985 | Борис I | 2 | Ангеларий | |
1984 | Трите златни лъвчета (тв) | златарят | ||
1984 | За госпожицата и нейната мъжка компания | следователят | ||
1984 | Последната възможност | д-р Ангелов | ||
1984 | Последният езичник | Ангеларий | ||
1983 | Мярка за неотклонение | |||
1982 | Признавам всичко | 3 | ||
1982 | Тайната на дяволското оръжие | евреинът златар | ||
1981 | Ударът | Вранчев | ||
1980 | Приятели за вечеря | инж. Христо Радоев | ||
1980 | Спилитим и Рашо | 20 | (в 2 серии: I и VIII) | |
1980 | Приключенията на Авакум Захов | 6 | ||
1980 | Баш майсторът фермер | Цане | ||
1975 | Чичовци | 4 | г-н Фратю | |
1975 | Чичовци | 2 | г-н Фратю | |
1975 | При никого | Димитър, колега на Нели | ||
1974 | Иван Кондарев | 2 | ||
1972 | Сърце човешко | д-р Мишо Антонов | ||
1967 | Привързаният балон | |||
1965 | Късче небе за трима | |||
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.