Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Софро́ній (в миру Дмитрук Дмитро Савич; 15 лютого 1940, с. Мнишин Гощанського району Рівненської області — 22 червня 2020[1]) — архієрей Української православної церкви (Московського патріархату)[2], у 1992-2020 рр., митрополит Черкаський і Канівський.
Митрополит Софроній | ||
![]() | ||
На зустрічі учасників Архієрейського собору РПЦ з президентом Росії Дмитром Медведєвим у Кремлі 3 лютого 2011 року | ||
| ||
---|---|---|
9 серпня 1992 — 22 червня 2020 | ||
Церква: | Українська православна церква (Московський патріархат) | |
Попередник: | кафедра заснована | |
Наступник: | Феодосій (Снігірьов) | |
Альма-матер: | Московська духовна семінарія Московська духовна академія | |
Науковий ступінь: | Кандидат богослов'я | |
Діяльність: | священник | |
Тезоіменитство: | 12 квітня | |
Ім'я при народженні: | Дмитрук Дмитро Савич | |
Народження: | 15 лютого 1940 Мнишин, Гощанський район, Ровенська область, Українська РСР, СРСР | |
Смерть: | 22 червня 2020 (80 років) Черкаси, Черкаська міська громада, Україна | |
Похований: | Михайлівський кафедральний собор (м. Черкаси) | |
Священство: | 7 січня 1973 | |
Чернецтво: | 12 квітня 1971 | |
Єп. хіротонія: | 9 серпня 1992 | |
Нагороди: | ||
Один з основних прибічників канонічної автокефалії Української православної церкви[3], вважався лідером «проукраїнського крила» в УПЦ (МП)[4].
Дмитро Савович Дмитрук народився 15 лютого 1940 року в селі Мнишин Гощанського району Рівненської області.
Після закінчення середньої школи у 1957 році працював на будівництві. З 1960 року служив у лавах Радянської армії.
З 1962 по 1966 роки навчався у Московській духовній семінарії, з 1966 по 1970 роки — у Московській духовній академії, після закінчення якої отримав науковий ступінь кандитата богослов'я. З 1970 по 1972 роки працював при Московській духовній академії професорським стипендіатом, співробітником Церковно-археологічного кабінету і старшим екскурсоводом, викладав у Московській духовній семінарії.
24 листопада 1968 року висвячений у сан диякона. 12 квітня 1971 року прийняв чернецтво з ім'ям «Софроній» на честь святителя Софронія Іркутського. 7 січня 1973 року висвячений у сан ієромонаха. У 1977 році зведений у сан ігумена.
У 1974—1979 роках викладав у Московських духовних академії і семінарії.
З жовтня 1979 року був настоятелем Храму Різдва Пресвятої Богородиці в селі Старий Коврай Чорнобаївського району Черкаської області. У 1980—1987 роках був настоятелем Храму Різдва Пресвятої Богородиці в Черкасах, у 1987—1989 роках — настоятелем Спасо-Преображенського храму в місті Городище Черкаської області, у 1989—1992 роках — настоятелем Борисо-Глібського собору в місті Бориспіль Київської області, благочинним Бориспільського округу.
У 1992 році зведений у сан архімандрита.
9 серпня 1992 року у Пантелеймонівському храмі Києва висвячений на єпископа Черкаського і Канівського, керівника новоствореної Черкаської єпархії.
3 листопада 2000 року зведений у сан архієпископа.
З 1 жовтня по 30 грудня 2001 року тимчасово керував Полтавською єпархією.
24 вересня 2008 року зведений у сан митрополита.
Помер 22 червня 2020 року після довготривалої хвороби[1]. Похований на території Михайлівського кафедрального собору міста Черкаси[5]
Митрополит Софроній є основним і відкритим прибічником автокефалії Української православної церкви серед її єпископату.
2005 року, після Помаранчевої революції, митрополит Софроній звернувся до єпископату УПЦ, закликавши негайно домагатися автокефалії для УПЦ, користуючись сприятливою політичною ситуацією[3][6]:
![]() |
Моя позиція однозначна: до тих пір, поки ми не будемо мати статус повної незалежності нашої Церкви, з нами ніхто ніколи не буде розмовляти про приєднання. Тому що Михаїл Денисенко ніколи не відмовиться від свого «Патріаршества», і тільки тоді, коли нашу незалежність визнає не тільки Москва, але і весь Православний світ, всі розкольники і в тому числі і греко-католики не будуть заявляти про те, що вони є національна Церква.
Мені незрозуміло, чому найбільша за кількістю віруючих людей Православна Церква світу не може без будь-кого самостійно керуватись у своєму житті. Ще раз повторюю: самі найсприятливіші умови для набуття статусу незалежності для нашої Церкви — тепер; якщо ми сьогодні або завтра не скористаємось цією можливістю, то післязавтра буде вже пізно. Я не хотів би цього, але нас за це буде судити Бог. |
![]() |
Єпископат відкрито не підтримав звернення, але, водночас, не прозвучало ніякого засудження і не було застосовано жодних санкцій. Надалі митрополит Софроній продовжував відстоювати свою позицію.
2008 році на Архієрейському Соборі УПЦ, що відбувався напередодні візиту в Україну патріархів Константинопольського та Московського, під час обговорення зміни статусу із «самоврядної Церкви з правами широкої автономії» на власне автономну Церкву був єдиним, хто активно підтримав цю ідею.
2008 року архієпископ Софроній був зведений у сан митрополита. Ймовірно, це було обумовлено бажанням єпископату врівноважити активну проросійську політику митрополита Одеського Агафангела рівним за статусом архієреєм з активною патріотичною позицією.
2018 року митрополит Софроній заявив в інтерв'ю виданню «Главком»:
![]() |
Він (Філарет) став лідером розколу. Якби він не поліз туди, куди поліз, то в нас давно була би церква незалежна, автокефальна.[3][7] | ![]() |
![]() |
Якщо мої собраття не підуть на Собор, то вже вони будуть винуваті в розколі.[8] | ![]() |
В кінці 2018 заявив що він «ні туди ні сюди» і що МП не залишиться."Я не згадую під час служби патріарха … У незалежної держави повинна бути незалежна церква. А виходить так, що ніби ми і незалежна держава, а ліземо у тенета до греків. А яка різниця, Константинополь чи Москва? Я би вам сказав зараз, що слід далі робити, якби я у руках тримав Томос, знав, про що там написано. Тож дочекаймося.". Після отримання ПЦУ Томосу про Автокефалію митрополит так і не перейшов до неї.[9]
Митрополит є Почесним громадянином Черкас.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.