Loading AI tools
західнослов'янська мова, державна мова Словаччини З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Словацька мова (словац. slovenský jazyk, slovenčina) — слов'янська мова, належить до групи західнослов'янських мов. Поширена у Словаччині, а також у Чехії (350 000 / 183 749), Угорщині (110 000 / 17 693), Румунії (18 000 / 17 199), Україні (17 000 / 6 397), Польщі (47 000 / 2 000), Сербії (60 000 / 59 021 — переважно у Воєводині), Канаді (10 000 / 50 860) та США (1 200 000/821 325). Всього кількість осіб словацького походження за кордоном 2001 оцінюється словацькими вченими у 2 016 000. Офіційна мова Словаччини.
Загальне число мовців близько 5,2 млн осіб (2013), з них в Словаччині — 4,34 млн осіб (2012).
Словацька мова | |
---|---|
slovenčina, slovenský jazyk | |
![]() Поширення словацької мови:
Мова більшості
Мова меншості | |
Поширена в | Словаччина, Чехія, Воєводина (Сербія), Закарпаття (Україна) |
Регіон | Центральна Європа |
Носії | 5 млн (2001) |
Писемність | латинське письмо |
Класифікація | Індоєвропейські мови
|
Офіційний статус | |
Державна | ![]() |
Офіційна | ![]() |
Регулює | Міністерство культури Словаччини |
Коди мови | |
ISO 639-1 | sk |
ISO 639-2 | slo (B) skl (T) |
ISO 639-3 | slk |
Разом з чеською об'єднується в чехо-словацьку підгрупу західнослов'янських мов.
У словацькій абетці використовуються латинські букви (великі та малі), деякі з діакритичними знаками.
А а, Á á, Ä ä, В b, C c, Č č, D d, Ď ď, E e, É é, F f, G g, H h, Ch ch, I i, Í í, J j, K k, L l, Ľ ľ, Ĺ ĺ, M m, N n, Ň ň, O o, Ó ó, Ô ô, P p, Q q, R r, ŕ, S s, Š š, T t, Ť t’, U u, Ú ú, V v, W w, X x, Y y, Ý ý, Z z, Ž ž.
Латинська буква | Назва букви | Звук | Латинська буква | Назва букви | Звук | |
---|---|---|---|---|---|---|
A a | а коротке | M m | ем | |||
Á á | а довге | N n | ен | |||
Ä ä | е | [æ] | Ň ň | нь | ||
B b | бе | O o | о коротке | |||
C c | це | Ó ó | о довге | |||
Č č | че | Ô ô | уо | |||
D d | де тверде | P p | пе | |||
Ď ď | дь м'яке | Q q | кве | |||
Dz dz | дз | R r | ер коротке | |||
Dž dž | дж | Ŕ ŕ | ер довге | |||
E e | е коротке | S s | ес | |||
É é | е довге | Š š | еш | |||
F f | еф | T t | те тверде | |||
G g | ґе | Ť ť | ть м'яке | |||
H h | га | U u | у коротке | |||
Ch ch | ха | Ú ú | у довге | |||
I i | і м'яке коротке | V v | ве | |||
Í í | і м'яке довге | W w | ве подвійне | |||
J j | й | X x | ікс | |||
K k | ка | Y y | и тверде коротке | |||
L l | ел тверде | Ý ý | и тверде довге | |||
Ĺ ĺ | ел довге | Z z | зет | |||
Ľ ľ | ль м'яке | Ž ž | жет | |||
Словацьку мову вирізняють з близьких до неї мов такі риси:
В сучасній словацькій мові виділяють три групи діалектів:
Пам'ятки власне словацької писемності сягають XV—XVI століть, але словацькі риси трапляються й раніше у пам'ятках, написаних чеською, латинською та німецькою мовою. До XVIII століття на території Словаччини за літературну мову правила чеська. Засновником літературної словацької мови на основі середньо-словацького діалекту є просвітитель, депутат Угорського парламенту Людовит Штур. Писемність на базі латинської графіки.
«Заповіт» Тараса Шевченка словацькою мовою (переклав Юліус Кокавець)
|
(Джерело: Т. Г. Шевченко, Заповіт мовами народів світу, К., «Наукова думка», 1989)