Loading AI tools
селище міського типу в Новоушицькому районі З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Нова́ У́шиця (до 1829 року — Літнівці) — селище в Україні, центр Новоушицької селищної територіальної громади.
селище Нова Ушиця | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
![]() | |||||
Країна | ![]() | ||||
Область | Хмельницька область | ||||
Район | Кам'янець-Подільський район | ||||
Громада | Новоушицька селищна громада | ||||
Код КАТОТТГ | UA68020190010042454 | ||||
Облікова картка | смт. Нова Ушиця | ||||
Основні дані | |||||
Засновано | 1439 | ||||
Перша згадка | 1439 (585 років) | ||||
Магдебурзьке право | 1702—1703 | ||||
Статус | із 2024 року | ||||
Площа | 4,56 км² [1] | ||||
Населення | ▼3880[2] | ||||
Густота | 938,82 осіб/км²; | ||||
Поштовий індекс | 32600 | ||||
Телефонний код | +380 3847 | ||||
Географічні координати | 48°50′06″ пн. ш. 27°16′17″ сх. д. | ||||
Висота над рівнем моря | 273 м[3] | ||||
Водойма | річка Калюс
| ||||
Відстань | |||||
Найближча залізнична станція: | Дунаївці | ||||
До станції: | 48 км | ||||
До обл. центру: | |||||
- автошляхами: | 102 км | ||||
Селищна влада | |||||
Адреса | смт Нова Ушиця, вул. Подільська, 12 | ||||
Вебсторінка | http://novagromada.gov.ua/ | ||||
Карта | |||||
![]() |
За народними переказами, назва «Літнівці» походить від того, що в них знаходилась літня резиденція польських панів. В 1829 році містечко було перейменоване на Нову Ушицю. Це було пов'язане з назвою повіту, центром якого була стародавня столиця Пониззя — місто Ушиця, але через розміщення повітового містечка Ушиці на краю повіту, було визнане незручним та згідно з клопотанням дворян, повітовим стало містечко Літнівці, через присвоєння йому назви Нової Ушиці, колишній центр повіту став іменуватися Стара Ушиця[4].
Розташоване в східній частині району на схилах гірського підвищення, що омивається річкою Калюс, за 102 км на південь від обласного центру — міста Хмельницький та за 48 км на схід від залізничної станції Дунаївці на лінії Ярмолинці — Ларга. Межує з Отроківською, Івашковецькою, Кучанською, Струзькою, Браїлівською і Заміхівською громадами. Через селище проходить давній і важливий шлях на Поділлі — з Кам'янця-Подільського на Могилів-Подільський.
Нова Ушиця знаходиться в межах вологого континентального клімату із теплим літом.
Вперше назва селища згадується в середині XV століття. В 1439 році польський шляхтич Сенько одержав королівську грамоту на володіння Літнівцями й сусіднім селом Вербовець. За переказами, назва Літнівці походить від того, що там була літня резиденція польських панів.
У 1702–1703 роках Літнівці отримали привілей на Магдебурзьке право.
Після другого поділу Польщі і приєднання Поділля до Росії в 1793 році царським указом від 16 липня 1795 року було утворено низку повітів, у тому числі Ушицький повіт, до якого ввійшло й Літнівецьке староство.
В 1829 році містечко перейменували на Нову Ушицю. Це було пов'язане з назвою повіту, центром якого було містечко Ушиця на Дністрі (нині селище Стара Ушиця).
Селяни були звільнені від кріпосного права в 1861 році.
За переписом 1899 року населення Нової Ушиці складало 6 541 чоловік, з них міщан — 6 248, селян — 129, купців — 34; будинків — 739, у тому числі кам'яних — 50, крамниць — 44.
Восени 1919 року начальником залоги Нової Ушиці був полковник Армії УНР Шулай Михайло Мусійович. Внаслідок поразки визвольних змагань на початку XX століття, селище надовго окуповане російсько-більшовицькими загарбниками.
Радянська окупація принесла колективізацію та розкуркулення, жителі Нової Ушиці зазнали репресій.[5]
У 1924 році Нова Ушиця отримала статус селища міського типу.
Під час організованого радянською владою Голодомору 1932-1933 років померло щонайменше 183 жителі селища[6].
З 14 липня 1941 року по 27 березня 1944 року Нова Ушиця перебувала під німецькою окупацією. По закінченню Другої світової війни у 1946-1947 роках мешканці селища знову пережили голод.
1986 року в Новій Ушиці збудовано нове 4-х поверхове приміщення лікарні на 240 ліжок.
З 24 серпня 1991 року — в складі незалежної України.
В 1992 році відкрито історико-краєзнавчий музей.
З 1996 року розпочато газифікацію селища природним газом.
В 2014 році відкрито пам'ятник Тарасу Шевченку. А 21 лютого 2014 року скинуто пам'ятник Леніну.
20 серпня 2015 року шляхом об'єднання сільських рад, селище стало адміністративним центром — Новоушицької селищної громади[7].
17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Новоушицького району, селище увійшло до складу Кам'янець-Подільського району.[8]
У селищі поширені західноподільська та південноподільська говірки, що відносяться до подільського говору, який належить до південно-західного наріччя.
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
Мова | Відсоток |
---|---|
українська | 97,87 % |
російська | 1,95 % |
білоруська | 0,04 % |
єврейська | 0,04 % |
молдовська | 0,02 % |
На території селища працюють плодоконсервний (посезонно), цегельний (періодично) та масло-заводи (постійно), а також сучасний хлібокомбінат (постійно). Поширеним є вирощування та збирання лікарських трав, за рахунок відсутності важкої промисловості та екологічності місцевості.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.