Loading AI tools
міністерство України З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Міністе́рство інформаці́йної полі́тики Украї́ни (МІП України) — колишній центральний орган виконавчої влади у сфері забезпечення інформаційного суверенітету України, зокрема з питань поширення суспільно важливої інформації в Україні та за її межами, а також забезпечення функціонування державних інформаційних ресурсів.[3]. Реорганізоване (з ліквідацією функцій та повноважень) 2 вересня 2019 року. В стані припинення з 11 вересня 2019 року.
Міністерство інформаційної політики України (МІП) | |
---|---|
![]() ![]() | |
Загальна інформація | |
Країна | Україна |
Дата створення | 2 грудня 2014 року |
Попередні відомства | Міністерство інформації (1996-1999) Державний комітет інформаційної політики України (1999-2000) Державний комітет інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України (2000-2003) Державний комітет телебачення і радіомовлення України (2003-2015)[1] |
Дата скасування | 2 вересня 2019 року |
Замінено на | Міністерство культури, молоді та спорту України |
Кількість співробітників | 29 |
Річний бюджет | 545.64 млн. ₴ (2019)[2] |
Відповідальний міністр | Стець Юрій Ярославович |
Підвідомчий орган | Укрінформ |
Код ЄДРПОУ | 39601044 |
mip.gov.ua | |
![]() |
Ця урядова установа створена 2 грудня 2014 року відповідно до постанови Верховної Ради про формування нового складу Кабінету Міністрів України[4][5].
Міністром інформаційної політики України призначено народного депутата від «Блоку Петра Порошенка» — Юрія Стеця, керівника Управління інформаційної безпеки Національної гвардії України та колишнього керівника «5 каналу»[6].
Рішення про створення прообразу Міністерства було прийнято на початку літа 2014 року — після перемоги Петра Порошенка на президентських виборах. Тоді ж було вирішено, що цей напрямок очолить Юрій Стець — як людина, що користується повною довірою нового Президента[7][8].
Президент України Петро Порошенко пояснив, що головна функція МІПу — відбиття інформаційних атак проти України[9].
Медіа-експерти зазначили, що на момент голосування 2 грудня у Верховній Раді України за склад другого уряду Яценюка сфера повноважень Стеця не була визначена, а також, не було проведено розмежування сфер компетенції між його міністерством та існуючим Державним комітетом з питань телебачення та радіомовлення[10].
9 грудня 2014 з'явилась інформація, що на посаду заступника Стеця запропонований журналіст Сергій Лойко. 10 грудня Сергій Лойко відмовився від пропозиції, оскільки вона суперечила вимогам його контракту з «Лос-Анджелес Таймс»[11]. Замість Лойка, заступниками Стеця було призначено Тетяну Попову і Артема Біденка.[12]
Лише через півтора місяця після затвердження Стеця міністром, 14 січня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову «Питання діяльності Міністерства інформаційної політики України», якою утворив Міністерство та затвердив Положення про нього[13].
Указом Президента України від 25 грудня 2015 року затверджено опис і малюнок емблеми та прапора Міністерства, порядок їх використання[14]. В емблемі визначальним елементом є кабелі синього кольору із роз'ємами золотого кольору (схожі на USB роз'єм типу А) між сторонами хреста синього кольору.
Міністр | Стець Юрій Ярославович |
Перший заступник Міністра | Джапарова Еміне Айярівна |
Державний секретар | Біденко Артем Ігорович |
Заступник Міністра | Золотухін Дмитро Юрійович |
В Міністерстві три основних департаменти: стратегії інформаційної політики і безпеки; інформаційних загроз; комунікації між міністерствами[15]. Міністерство інформації включає в себе 29 штатних одиниць з місячним фондом зарплати в 69 тисяч 183 гривні[16].
Юрій Стець оцінив загальний бюджет міністерства у 4 млн гривень щорічно[17].
Головними завданнями МІП є:
1 жовтня 2015 року відбувся запуск Мультимедійної платформи іномовлення України[19]. Правовою підставою Мультимедійної платформи стане розроблений МІП новий проєкт Закону «Про систему іномовлення України»[20]. Замість супутникового телеканалу «УТР» в ефірі стартував телеканал UATV[21]. Він транслюється з трьох супутників: Amos 3, Azerspace 1, Galazy 19, а також в Інтернеті на власному каналі в YouTube. Телеканал веде мовлення українською, російською, кримськотатарською, англійською мовами. Оновлене інформаційне агентство «Укрінформ» подає новини українською, російською, англійською, іспанською, німецькою та китайською мовами[22].
Мультимедійна платформа іномовлення України створена на базі державних телерадіокомпаній «Всесвітня служба», «Українське телебачення і радіомовлення», «Банківське телебачення» та інформаційного агентства «Укрінформ». 12 серпня 2015 року вона була представлена на засіданні уряду, 28 серпня показали новий логотип українського каналу іномовлення — UATV. Слоган каналу — «Завжди поруч». 30 вересня представили презентаційний ролик реформи іномовлення України та оголошено про старт каналу іномовлення 1 жовтня 2015[23].
Завдяки роботі міністерства було встановлено 55 передавачів у зоні АТО, що збільшило на 27 % загальну кількість ТВ-передавачів, встановлених в зоні АТО на контрольованій Україною території. Також заплановано спільний законопроєкт з Національною радою з питань телебачення і радіомовлення, що стосується особливого режиму мовлення на території АТО і прикордонних територіях з Росією. Також в планах МІП побудувати в зоні АТО дві нові телевежі до кінця 3 кварталу 2016 і почати проєкт будівництва третьої вежі.[24]
1 жовтня 2015 року відбувся запуск Мультимедійної платформи іномовлення України (МПІУ). В рамках Мультимедійної платформи іномовлення України, замість супутникового телеканалу «УТР», стартував телеканал UATV. Він віщає з трьох супутників: Amos 3, Azerspace 1, Galaxy 19, а також в Інтернеті на власному каналі в YouTube.[25]
23 лютого 2015 року розпочато інтернет-проєкт під назвою «Інформаційні війська України». За словами Юрія Стеця, ця платформа дозволяє оперативно надавати правдиві новини і спростування фейкових новин людям, які на неї підписані, з правом подальшого їх вільного вибору — поширювати цю інформацію через Інтернет чи ні. За інформацією російських розслідувачів, щодо створення «Інформаційних військ України» консультував правозахисник та громадський діяч Андрій Богданович[26][27], хоча офіційно ця інформація була заперечена міністром інформаційної політики України Юрієм Стецем[28].
Міністерство інформаційної політики не є регуляторним органом. За словами Юрія Стеця: «Це міністерство аналітиків, „головастиків“ і креативників — людей, які повинні творити, а не забороняти»[29].
3 грудня затверджений парламентом, міністр Стець, організував круглий стіл з представниками громадськості і медіа, де презентував проєкт «Положення про Міністерство інформаційної політики». «Українська правда» опублікувала повний текст документу[30]. Згідно з аналізом «Інституту медіа і права», серед основних завдань запропонованої урядової установи були:
Також зазначалося, що Міністерство інформаційної політики одержало повноваження на:
Сам Юрій Стець лаконічно окреслив завдання МІПу: «внутрішня комунікація, інформаційна війна з Росією і протидія кіберзлочинності»[8].
Створення міністерства викликало осуд частини громадськості і невдоволення окремих українських журналістів[48][49][50]. Журналісти вийшли 2 грудня під Верховну раду з плакатами: «Stop міністерство кумівства», «Stop міністерство правди», «Стоп цензурі!», «Проти МінПравди», «Немає грошей на танки? Зате є на МінПравди» тощо[51]. Завдяки їм новостворене Міністерство отримало назву «Міністерства інформації», «Міністерства правди» та «Мінстець»[15][30]. Незалежна медіа-профспілка України (НМПУ) виказала занепокоєння тим фактом, що «нове міністерство інформації було створено без консультацій з масовими журналістськими організаціями, без врахування точки зору журналістів і медіа-експертів»[52]. Ряд журналістів — Анастасія Станко (Громадське ТБ), Олексій Бобровников («1+1») та Наталія Лигачова («Телекритика») виступили із критикою самої ідеї створення подібного бюрократичного органу[8]. Рух «Стоп цензурі» й «Інститут масової інформації» прирівняли МІП до введення цензури ЗМІ[53]. Представник Української Гельсінської спілки з прав людини Володимир Яворський назвав ідею міністерства: «діагнозом абсолютного нерозуміння основ демократії та прав людини»[8].
Частина медіа-експертів, таких як, наприклад, директор «Інституту медіа права» Тарас Шевченко, також не підтримали ідею міністерства інформації: «У демократичних країнах не повинно бути подібних міністерств. Досвід західних демократій це доводить. Нове міністерство стане ще однією неефективною структурою», — підкреслив Шевченко[6]. Директор «Інституту масової інформації» Оксана Романюк розглядає створення міністерства як «ганебну капітуляцію перед старими совковими формами замість творення нового старту»[6].
Сумніви щодо доцільності створення Міністерства висловлювали навіть окремі депутати Блока Петра Порошенка, наприклад, Микола Томенко[54][55]. Представники інших фракцій їх підтримали, а народний депутат Тетяна Чорновол прямо заявила, що міністерство інформації створюється «з метою працевлаштування однієї людини»[8]. Депутати Єгор Соболєв, Сергій Лещенко і Вікторія Сюмар намагалися розгорнути дискусію про доцільність створення цього міністерства, але більшість присутніх при обговоренні кандидатур нового уряду народних депутатів їх не підтримали[8].
Журналіст і письменник Олександр Горобець у своїх публікаціях на Інтернет ресурсі «Телекритики»[56] відстоює ідею того, що створення Мінінформу є невиправданим, оскільки і без того в Україні є чотири державних органи, які займаються контролем і просуванням інформполітики в маси — Державний комітет телебачення й радіомовлення України, Державне інформаційне агентство «Укрінформ». В кожній з цих «контор» трудиться сотні людей. У них є чітке і конкретне завдання — забезпечити правдиве інформування населення України та зарубіжжя про події й щодо російської агресії, зокрема. А ще ж є Національна телекомпанія України (НТКУ). Крім того, Національна радіокомпанія України (НРКУ). Обидві також державні структури. Загалом же виходить, що чотири полки, щедро черпають з державної казни кошти на своє проїдання за одну й ту ж роботу. Чи не ліпше було б замість Мінінформу на базі «Укрінформу» створити оперативну групу кваліфікованих журналістів-аналітиків, які б на сайті, котрий окрім української виходив би головними мовами світу, — англійською, російською, німецькою, французькою, італійською, португальською, в режимі реального часу, і подавали б блискучі коментарі з приводу пропагандистських, брехливих випадів кремлівських фантазерів.
За межами України представники Міжнародної федерації журналістів (МФЖ) і Європейської федерації журналістів (ЄФЖ) запропонували Кабміну скасувати прийняте рішення про утворення Міністерства інформаційної політики[57]. Засудила створення міністерства міжнародна правозахисна організація «Репортери без кордонів». Крістоф Делуар, генеральний секретар «Репортерів без кордонів», сказав: «У демократичному суспільстві, регулювання засобів масової інформації є обов'язком самих ЗМІ, або, можливо, незалежного органу, але у жодному разі це не є функцією виконавчої влади. Створення Міністерства інформація є гіршою відповіддю на серйозні проблеми для української влади»[58]. В щорічному звіті організації про стан свободи ЗМІ у світі робиться висновок, що «створення Міністерства інформаційної політики показує, що уряд піддається спокусі використовувати контроль над ЗМІ у відповідь на виклики, пов'язані з безпекою»[59].
Російський політолог Станіслав Бєлковський зазначив, що потрібно шукати професіоналів-пропагандистів з новими підходами та ідеями, а не плодити міністерства: «Міністерство інформації — це застаріла концепція у добу інтернету. Це швидше підхід тоталітарних держав минулого століття», — зазначив Бєлковський[6]. Представник ОБСЄ з питань свободи ЗМІ Дуня Міятович вважає, що Міністерство інформації загрожує режиму свободи слова в Україні, а його створення не допоможе в боротьбі з російською пропагандою[60][61].
Поширеною серед критиків новоствореної установи аналогією є «Міністерство Правди» Джорджа Орвелла[62].
Музичний проєкт «Мірко Саблич», спрямований на боротьбу з російською пропагандою, має назву «Мірко Сабліч — сам собі МінСтець». В обох випадках вживаний акронім — МС, а відеоролики Мірко Сабліча часто публікуються на сторінках Інформаційних військ України (проєкт Міністерства).
Уряд запевняє, що Міністерство інформаційної політики України працюватиме «виключно на принципах захисту свободи слова та думки, захисту прав громадян на вираження своєї позиції»[63]. Сам Юрій Стець відповідає критикам, що «якби міністерство інформації створили в 1991 році, то не програли б війну за Крим та Схід. Ми програли насамперед війну в головах людей»[6]. Повідомляється, що він ставиться до критики позитивно: «це викликає дискусію і дає можливість вичленити непотрібні речі», — зазначає Стець[64]. Ідею створення Міністерства одним з перших підтримав радник Міністра внутрішніх справ, народний депутат Антон Геращенко. Голова Національної ради з питань телебачення і радіомовлення Юрій Артеменко теж знаходиться серед прихильників МІП[6].
За інформацією BBC, на початок 2015 «окремі міністерства інформації мають Пакистан, Індія та Республіка Замбія»[6].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.