Loading AI tools
фільм 1957 року З Вікіпедії, вільної енциклопедії
«Летять журавлі» (рос. «Летят журавли») — російський радянський художній фільм, військова драма 1957 року, поставлена режисером Михайлом Калатозовим за мотивами п'єси Віктора Розова «Вічно живі». Фільм здобув Золоту пальмову гілку 11-го Каннського кінофестивалю 1958 року[2], ставши другим радянським фільмом, що отримав найвищу нагороду цього фестивалю після стрічки «Великий перелом» (1946)[3].
Летять журавлі![]() | |
---|---|
рос. Летят журавли | |
![]() | |
Жанр | військова драма |
Режисер | Михайло Калатозов |
Сценарист | Віктор Розов |
На основі | п'єси «Вічно живі» Віктора Розова |
У головних ролях | Тетяна Самойлова Олексій Баталов |
Оператор | Сергій Урусевський |
Композитор | Мойсей Вайнберг |
Художник | Євген Свідетелєв |
Кінокомпанія | Мосфільм |
Дистриб'ютор | MOKÉPd і Netflix |
Тривалість | 97 хв. |
Мова | російська |
Країна | ![]() |
Рік | 1957 |
Дата виходу | 12 жовтня 1957 (СРСР) |
Кошторис | 2,5 млн руб.[1] |
IMDb | ID 0050634 |
Рейтинг | IMDb: ![]() |
![]() |
Війна розлучила двох закоханих, Вероніку і Бориса. Він пішов на фронт добровольцем. Під час бомбардування гинуть батьки Вероніки, і вона на запрошення батька Бориса йде жити до його родини. Від Бориса давно немає ніяких звісток. Зломлена нещастями, що випали на її долю, дівчина поступається домаганням брата Бориса, Марка, і виходить за нього заміж.
Трагічно, від випадкової кулі гине на фронті Борис. Його родина і Вероніка не знають про його смерть. Батько Бориса, Федір Іванович, сестра Ірина і Вероніка працюють в госпіталі в евакуації на Уралі. Вероніка бачить страждання людей, бачить, як вірність близьких допомагає їм переносити суворі випробування війни і як зрада викликає біль і ненависть. Молода жінка починає розуміти, яку вона вчинила помилку. Вона дізнається, що Марк, маючи авторитет Федора Івановича, його чесне ім'я, дістав собі броню, що звільняє його від служби в армії. Вероніка пориває з ним. Вона з надією і страхом чекає повернення Бориса, наполегливо не вірить повідомленню про його загибель.
Закінчилася війна. Усі навкруги тріумфують. Вероніка йде на вокзал, сподіваючись серед солдатів, що повертаються з фронту, зустріти Бориса. Тут від його друга вона дізнається про загибель коханої людини і роздає квіти, призначені Борису, тим, хто повернувся з перемогою.
Тетяна Самойлова | ···· | Вероніка |
Олексій Баталов | ···· | Борис |
Олександр Шворін | ···· | Марк |
Василь Меркур'єв | ···· | Федір Іванович |
Антоніна Богданова | ···· | бабуся Бориса і Ірини |
Валентин Зубков | ···· | Степан |
Валентина Ананьїна | ···· | співробітниця Бориса |
Валентина Владимирова | ···· | солдатка |
Майя Булгакова | ···· | солдатка на пероні |
Леонід Князєв | ···· | Сачков, товариш по службі Бориса |
Борис Коковкін | ···· | Чернов |
Катерина Купріянова | ···· | Ганна Михайлівна Ковальова |
Костянтин Нікітін | ···· | Володя |
Микола Сморчков | ···· | Захаров, поранений |
Світлана Харитонова | ···· | Ірина Бороздіна |
Данило Нетребін | ···· | поранений |
Георгій Куликов | ···· | інженер із заводу |
Євген Кудряшов | ···· | гість на вечірці |
Ганна Заржицька | ···· | рижанка |
Нагороди та номінації фільму «Летять журавлі»[14] | |||||
---|---|---|---|---|---|
Рік | Кінофестиваль/кінопремія | Категорія/нагорода | Номінант | Результат | |
1958 | 11-й Каннський кінофестиваль | Золота пальмова гілка | Летять журавлі | Перемога | |
Особлива згадка | Тетяна Самойлова | Перемога | |||
Премія «Юссі» | Найкращий іноземна акторка | Перемога | |||
1-й Всесоюзний кінофестиваль в Москві[15] | Особливий приз | Летять журавлі | Перемога | ||
1959 | Премія BAFTA | Найкращий фільм з будь-якої країни | Номінація | ||
1959 | Найкращий іноземна акторка | Тетяна Самойлова | Номінація | ||
1959 | Німецька асоціація кінокритиків | Найкраща акторка | Перемога | ||