Loading AI tools
село в Чуднівському районі Житомирської області (Україна) З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Краснопі́ль — село в Україні, у Бердичівському районі Житомирської області. Населення становить 1226 осіб. З 2016 року центр Краснопільської сільської громади.
село Краснопіль | |
---|---|
![]() | |
Країна | ![]() |
Область | Житомирська область |
Район | ![]() |
Громада | Краснопільська сільська громада |
Код КАТОТТГ | UA18020090010030732 |
Основні дані | |
Засноване | 1601 |
Населення | 1226 |
Площа | 5,616 км² |
Густота населення | 218,3 осіб/км² |
Поштовий індекс | 13264 |
Телефонний код | +380 4139 |
Географічні дані | |
Географічні координати | 49°50′07″ пн. ш. 28°02′58″ сх. д. |
Середня висота над рівнем моря |
260 м |
Місцева влада | |
Адреса ради | 13264 , Житомирська обл., Чуднівський р-н, с. Краснопіль, вул. Центральна, 1 |
Карта | |
Мапа | |
![]() | |
|
У давні часи це було доволі велике місто з укріпленим замком (ХIVст)[1][2].
За часів князя К. Острозького тобто кін. XV-поч. XVI славився торгівлею, мав 12 православних церков. Краснопіль потерпав від татарських набігів. Під час одного з них замок було зруйновано, саме місто спалено, мешканців вбито, або взято в ясир[2].
За Люблінською унією 1569 відійшов до Польщі. У 1593 краснопільці брали участь у селянсько-козацькому повстанні під проводом Косинського. У 1648 році поблизу Краснополя відбувалися бої загонів М. Кривоноса з поляками.
За Слободищенським трактатом — містечко у складі Речі Посполитої. Після 2-го поділу Польщі 1793 — у складі Російської імперії. Спочатку входило до Ізяславського намісництва, від 1797 — до Волинської губернії.[1]
У XVIII ст. містечко було власністю польських магнатів Любомирських, доходи з маєтку йшли на утримання збройних формувань князів Любомирських[2].
Деякий час Краснопіль належав князям Павлові та Янушу Сангушкам, які у 1717 році передали його у власність Бартоломея Гіжицького з синами[3].
Бартоломій Ґіжицький-старший (1672–1768), полковник військ коронних, одружений зі Францишкою з Ромерів[4].
У 1751 році (по іншим даним-у 1754) на кошти місцевого власника каштеляна Вишгородського Бартоломея Гіжицького було збудовано костел парафіяльний[5] на честь Діви Марії[2](тепер Архангела Михаїла)[6], у якому знаходилася чудотворна ікона Матері Божої. Храм було побудовано на місці старовинної церкви, яка існувала у Краснополі ще до татарської навали (приблизно з ХІІІ ст)[2].
1782 року відбувся поділ маєтностей між синами Бартоломія Ґіжицького-старшого. Краснопіль одержав Каєтан, підстолій овруцький (1767), хорунжий житомирський (1779) і київський (1784), маршалок Барської конфедерації Волинського воєводства(1768), засновник першої лінії роду. Він збудував у Краснополі палац архітектура якого поєднувала венеціансько-готичні риси. У палаці зберігались багаті колекції картин, срібла, порцеляни.[1]
Маєток успадкувала його донька Саломея, яка внесла Краснопіль як посаг до родини чоловіка – Домініка Оскерка, ротмістра кавалерії та кавалера орденів Орла Білого та св. Станіслава[7].
Близько 1880 р. у нащадків Оскерків Краснопіль придбав Вацлав Мазаракі, одружений з княгинею Станіславою Четвертинською.
Станом на 1883 р. у містечку проживало 877 мешканців, 342 буд, 2 церкви, костел, 7 магазинів, 1 ремісників. Власність Вацлава Мазаракі[1] [2]. Кількість парафіян РКЦ у 1883 році налічувала 2928 чол., парафія житомирського деканату РКЦ мала філію у Янушполі (тепер Іванопіль), також були каплиці у Молочках, Стетківцях, Буковцях, Носівці[2].
У 1902 році замість старого костелу коштом Мазаракі був побудований новий мурований. Храм було освячено 29 вересня 1906 року.
У 1906 році містечко Житомирського повіту Волинської губернії. Дворів 532, мешканців 2790.
Син Вацлава Мазаракі, Едвард Мазаракі, овруцький маршалок, був останнім власником Краснополя.
У 1917 р. палац було спалено[8].[9]Костел перетворено на млин, кузню.
Під час Голодомору 1932—1933 років загинуло щонайменше 626 жителів села.[1]
До наших днів зберігся парк, який має назву «Палац». Костел відновлюється.
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1402 особи, з яких 622 чоловіки та 780 жінок.[10]
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 1229 осіб.[11]
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:[12]
Мова | Відсоток |
---|---|
українська | 99,02 % |
російська | 0,90 % |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.