Loading AI tools
фільм 1994 року З Вікіпедії, вільної енциклопедії
«Короле́ва Марго́» (фр. La reine Margot) — історичний фільм 1994 року, поставлений французьким режисером Патрісом Шеро за мотивами однойменного роману Александра Дюма. Фільм здобув дві нагороди 47-го Каннського кінофестивалю 1994 року та був номінований у 12 категоріях на кінопремію «Сезар» 1995 року, у 5 з яких він переміг .
Королева Марго![]() | |
---|---|
La reine Margot | |
![]() | |
Жанр | драма / біографічний / історичний |
Режисер | Патріс Шеро |
Продюсер | Клод Беррі |
Сценаристи | Даніель Томпсон Патріс Шеро |
На основі | роману Алексадра Дюма |
У головних ролях | Ізабель Аджані Данієль Отей Жан-Юг Англад Венсан Перес |
Оператор | Філіпп Руссело |
Композитор | Горан Брегович |
Художники | Рішар Педуцці, Олів'є Радо |
Кінокомпанія | Renn Productionsd і Miramax Films |
Дистриб'ютор | Netflix |
Тривалість | 159 хв. |
Мова | французька |
Країна | ![]() ![]() ![]() |
Рік | 1994 |
Дата виходу | ![]() DVD-реліз: 1 вересня 2015[1] |
Кошторис | 18,3 млн € |
Касові збори | $ 1 292 232 (США) 2 002 915 (переглядів у Франції)[2] |
IMDb | ID 0110963 |
Рейтинг | MPAA: R / IMDb: ![]() |
![]() |
Серпень 1572 року. Франція у стані релігійної війни, що розгорілася через протестантський рух, який нестримно ріс та був не до смаку католикам. Щоб відновити мир та спокій у країні, прекрасна і горда принцеса Марго, сестра католицького короля Карла IX, повинна вийти заміж за протестанта-гугенота Генріха Наварського. Багато зацікавлених цією подією з різних куточків країни, незважаючи на виснажливу спеку, прибули до столиці Франції, і серед них була безліч протестантів.
Весілля, відсвятковане з великою пишнотою, закінчилося Варфоломіївською ніччю, або «паризьким кривавим весіллям» (24 серпня 1572), організованим жорстокою і підступною Катериною Медічі. Вулиці Парижа були залиті кров'ю, а в закутках знаходили по-звірячому понівечені тіла людей. Цієї ночі загинули тисячі протестантів, а один з них, важко поранений дворянин на ім'я Ла Моль, у відчайдушній спробі врятувати своє життя постукав у двері Марго, яка дала йому прихисток, а невдовзі закохалася в нього…
Ізабель Аджані | ···· | Маргарита де Валуа |
Данієль Отей | ···· | Генріх Наварський |
Жан-Юг Англад | ···· | Карл IX |
Венсан Перес | ···· | Ла Моль |
Вірна Лізі | ···· | Катерина Медічі |
Домінік Блан | ···· | Генрієтта Клевська |
Паскаль Греггорі | ···· | Генріх Анжуйський |
Клаудіо Амендола | ···· | Коконнас |
Мігель Бозе | ···· | Герцог де Гіз |
Азія Ардженто | ···· | Шарлотта де Сов |
Томас Кречманн | ···· | Нансе |
Жан-Клод Бріалі | ···· | Адмірал Коліньї |
Бруно Тодескіні | ···· | Арманьяк |
Жульєн Рассам | ···· | Франсуа, герцог Алансонський і Анжуйський |
Бернар Верлі | ···· | кардинал |
Фільм лише у загальних рисах пов'язаний з сюжетом однойменного роману Александра Дюма, досить вільно його інтерпретуючи. Проте і сам сюжет роману мало пов'язаний із реальними біографіями Ла Моля та Аннібала де Коконнаса. Насправді обоє були міньйонами Франсуа, герцога Анжуйського, який зрадив їх в обмін на пробачення за участь у змові 1574 року проти Генріха III, як тільки той посів французький престол. За участь в змові обоє були страчені.
Вінчання історичної Маргарити і Генріха відбувалося не в католицькому соборі, а на помості перед ним, оскільки Генріх був протестантом. Не могло бути присутнім на вінчанні і так багато духовенства, як показано у фільмі — королеві Катерині Медічі вартувало чималих зусиль умовити кардинала Шарля де Бурбона (єдиного католика в сім'ї Бурбонів) одружити пару без дозволу папи Римського.
Коханка Генріха Наварського, Шарлота де Сов, не була убита, вона померла у 1617 році, переживши більшість інших дійових осіб роману.
Вихід фільму залишився в пам'яті кінофахівців як один з історичних вододілів[3]. Стрічка, в якій французькі придворні XVI століття висловлюються на сучасному молодіжному жаргоні, нагадуючи критикам «панків», а замість розкішних костюмів з брижами[К 1] носять рване спіднє, «знаменувала падіння останнього оплоту вишуканого костюмованого мистецтва у кінематографі — історичного жанру»[3]. Відмовившись від підходу до класики як архівіст «в рукавичках», Шеро заявив, що знімав «що завгодно, але тільки не історичний фільм» у традиційному розумінні слова[5]. Глядачів у Каннах «Королева Марго» підкорила нечуваною для крупнобюджетного костюмованого фільму відвертістю у демонстрації «крові і плоті»: особливо багато суперечок викликав кривавий балет Варфоломіївської ночі і хитросплетіння сімейного інцесту в сімействі Валуа[5]. «Королева Марго» започаткувала моду на приховане осучаснення історичних реалій, яку продовжили такі стрічки, як «Марія-Антуанета» (2006), «Принцеса де Монпансьє» (2010) та ін.
До числа шанувальників фільму зараховує себе австрійський режисер Міхаель Ганеке. У його стрічці «Час вовків» одну з головних ролей виконав Патріс Шеро, а сценарій фільму «Приховане» було написано спеціально для Даніеля Отея. Для фільму Ганеке «Біла стрічка» костюми готувала Моділь Бікель. «Я найняв її, тому що вона працювала над костюмами для „Королеви Марго“, — найкращими, які я бачив у кіно. Вона майстерно створює необхідну патину, відчуття того, що цей одяг вже носили», — говорить Ганеке[6].
Нагороди та номінації фільму «Королева Марго»[7] | |||||
---|---|---|---|---|---|
Рік | Нагорода | Категорія | Номінант | Результат | |
1994 | Каннський кінофестиваль | Золота пальмова гілка | Королева Марго | Номінація | |
Приз журі | Патріс Шеро | Перемога | |||
Найкраща акторка | Ізабель Аджані | Перемога | |||
Національна рада кінокритиків США | ТОП іноземних фільмів | Національна рада кінокритиків США | Перемога | ||
1995 | Премія Оскар | Найкращі костюми | Моділь Бікель | Номінація | |
Золотий глобус | Найкращий фільм іноземною мовою | Королева Марго | Номінація | ||
20-та церемонія премії «Сезар» | Найкращий фільм | Королева Марго | Номінація | ||
Найкраща режисерська робота | Патріс Шеро | Номінація | |||
Найкраща акторка | Ізабель Аджані | Перемога | |||
Найкращий актор другого плану | Жан-Юг Англад | Перемога | |||
Найкраща акторка другого плану | Вірна Лізі | Перемога | |||
Домінік Блан | Номінація | ||||
Найкращий сценарій | Патріс Шеро, Даніель Томпсон | Номінація | |||
Найкраща операторська робота | Філіп Руссело | Перемога | |||
Найкращі декорації | Рішар Педуцці, Олів'є Радо | Номінація | |||
Найкращий дизайн костюмів | Моділь Бікель | Перемога | |||
Найкращий монтаж | Франсуа Ґедіж'є, Елен Віар | Номінація | |||
Найкраща музика до фільму | Горан Брегович | Номінація | |||
Давид ді Донателло | Найкраща акторка другого плану | Вірна Лізі | Номінація | ||
Найкращий дизайн костюмів | Моділь Бікель | Номінація | |||
Італійський національний синдикат кіножурналістів | Найкраща акторка другого плану | Вірна Лізі | Перемога | ||
1996 | Премія BAFTA | Найкращий неангломовний фільм | Королева Марго | Номінація | |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.