Loading AI tools
титул правителя Русі, Великого князівства Литовського, Молдавії, Зети, Чорногорії, Великого Новгорода та інших князівств Залісся З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Госпо́дар (ст.-укр. господаръ, гд̃ръ; від лат. dominus) — слов'янський титул правителя. Використовувався монархами Східної Європи — правителями Русі, Литви, Московії, Волощини і Молдавії. У московських документах XVII ст. поступово витіснений титулом госуда́р (рос. государь).
Господар (Володар) Русі був один із титулів королів Русі (Галицько-Волинських князів); а також королів Польщі, які після війни за спадщину Королівства Русі почали титулувати себе "Russiae dominus et heres".
Титул «господар» на Балканах був вперше зафіксований на початку XIV століття стосовно сербських правителів у документах із Дубровника. Зокрема, це стосується зетської династії Балшичів. Відома пізніша печатка зетського правителя Івана Чорноєвича 1458 з написом «Иван Црноевич госпо́дар Зетски»[1].
У Великому князівстві Литовському, Руському і Жемантійському вживався у титулатурі великих князів Литовських та Руських як лат. dominus, ст.-укр. господарь, або ст.-укр. государь. Зокрема:
Титул згадується в Литовських статутах.
У XIV столітті титул «господар» з'являється у Польщі. У цей час титул закріплюється за польським королем Казимиром III. Пізніше у грамоті 1378 року господарем, зокрема й Руської землі, титулується князь Владислав Опольський[3].
У слов'янських документах з XV століття по 1866 рік правителі Молдовського князівства та Волощини називалися господарями, поряд з титулом воєводи. В румунських джерелах замість господаря використовувався титул Domn (від лат. Dominus). До XIX століття багато васалів Османської імперії носили цей титул. Зі зростанням румунської незалежності титул домнітора повністю витіснив титул господаря.
До встановлення османського сюзеренітету в Молдові церемоніал присвяти відбувався «милістю Божою» і мав два етапи: «обрання» в полі, на відкритому місці і власне коронація — у церкві митрополії. Господар носив корону, мав необмежене право над своїми підданими, вважався власником території всієї країни, головнокомандуючим армією, верховним суддею. Тільки він мав право оголошувати війну і підписувати мирний договір.
Після встановлення Османського панування молдовський престол став предметом купівлі-продажу. Стіл господаря стали займати представники знатних боярських родів, а також іноземці. У 1711-1821 роках молдовський престол стали займати виключно греки з константинопольського передмістя Фанар. Цей період отримав назву Фанаріотського режиму.
Титул господаря зберігся ще деякий час після об'єднання Молдовського князівства з Валахією в 1859 році до 1881 року, коли Румунія була проголошена королівством.
Один із титулів московського царя.
З 1853 р . «Господар» — титул правителя в Чорногорському князівстві, який використовувався поряд з офіційним титулом «князь». Князь Данило титулується (згідно з документом 1853 р.) як Његова Свјетлост Господар Књаз. Стаття 3 Уложення князя Данила (1855 р.) говорить, що «князь є господарем нашої країни». Крім того, князь Нікола I титулувався як књаз и господар Чорногорії.
Однією з причин використання титулу « Господар » у ХІХ столітті є політична символіка, яку він має (оскільки Бальшичі та Црноєвичі мали той самий титул). Його повторне використання показало, що Петровичі-Негоші були спадкоємцями середньовічних династій Зети та Чорногорії[5].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.