Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Вулиця Донцова — вулиця у Личаківському районі міста Львова, поблизу історичного центру. Сполучає вулиці Личаківську та Пекарську.
Вулиця Донцова Львів | |
---|---|
![]() вул. Донцова у Львові | |
Місцевість | Історичний центр Львова |
Район | Личаківський |
Назва на честь | Дмитра Донцова |
Колишні назви | |
Глинянська, Голувка, Рідна школа-гассе, Голувка, Котовського | |
польського періоду (польською) | Gliniańska, Hołówki |
радянського періоду (українською) | Голувка, Котовського |
радянського періоду (російською) | Голувка, Котовского |
Загальні відомості | |
Протяжність | 220 м |
Координати початку | 49°50′23″ пн. ш. 24°02′29″ сх. д. |
Координати кінця | 49°50′16″ пн. ш. 24°02′27″ сх. д. |
поштові індекси | 79008[1] |
Транспорт | |
Рух | односторонній |
Покриття | бруківка, асфальт |
Будівлі, пам'ятки, інфраструктура | |
Будівлі | № 2—23 |
Архітектурні пам'ятки | № 4, 6, 8, 8, 8а, 10, 10а, 12, 14[2] |
Поштові відділення | ВПЗ № 8 (вул. Валова, 14)[1] |
Забудова | віденська сецесія |
Зовнішні посилання | |
У проєкті OpenStreetMap | r2375361 |
Мапа | |
![]() | |
![]() |
Вулиця була прокладена у 1913 році та отримала назву — Глинянська, на честь містечка Глиняни[3]. 1933 року названа на честь польського політичного діяча Тадеуша Голувка, вбитого два роки перед тим бойовиками ОУН. 1943 року мала назву Рідна школа-ґассе. У липні 1944 року повернена назва на честь Голувка, а у грудні 1944 року названа на честь червоноармійського командира Григорія Котовського. Від 1992 року походить сучасна назва на честь Дмитра Донцова, українського політичного діяча, засновника теорії інтегрального націоналізму[4].
Вулиця Дмитра Донцова забудована здебільшого респектабельними сецесійними будинками перших десятиліть XX століття[5]. Більшість будинків внесено до Реєстру пам'яток місцевого значення[2].
№ 7 — житловий будинок, колишній прибутковий дім Давида і Лаури Ельстерів. Збудований 1910 року за проєктом Романа Табінського[6]. В адресній книзі за 1913 рік стверджено, що в будинку мешкала Анна Смолецька, власниця нерухомости[7].
№ 9 — другий прибутковий будинок родини Ельстерів, збудований 1911 року за проєктом Броніслава Бауера[6]. В адресній книзі за 1913 рік стверджено, що в будинку за адресою Глинянська, 9, мешкали, зокрема, банківський працівник Давид Ельстер, урядник ц.-к. Намісництва Вітольд Ґодлевський, кандидат адвокатури доктор Пейсах Ґольдшляґ, удова старости Мелянія Кравчикевич, власник кіносалону Маврицій Майблюм[8]. У травні 2019 року, у межах проєкту «Муніципальний розвиток і оновлення старої частини міста Львова», відреставровано вхідну металеву браму цього будинку[9]. У цьому будинку міститься студія свіжих емоцій «M'yata».
№ 11 — житловий будинок, споруджений 1911 року для родини Сокіл, за проєктом Броніслава Бауера[6]. В адресній книзі за 1913 рік стверджено, що в будинку за адресою Глинянська, 11 мешкав землевласник Владислав Богданович[10].
№ 15 (колишня адреса — вул. Глинянська, 13) — триповерхова кам'яниця, в якій на початку свого перебування у Львові у 1875—1876 роках, мешкав Іван Франко[11].
№ 19 — житловий будинок. Тут за польських часів працювала випозичальня (прокат) фільмів «Іссафільм»[5].
№ 4 — колишній прибутковий будинок Саломона Рогатина. У червні 1909 року фірма Міхала Уляма виконала проєкт, а завершили будівництво до 1911 року. Автор фасадів — Роман Фелінський, планування Фердинанда Касслера. Будинок стилістично близький до німецького модерну. Виразності фасадам надають два двоярусні еркери з балконами між ними. Другий та третій яруси вкриті фактурним тиньком[12]. 1911 року в цьому будинку Фердинанд Касслер відкрив власне архітектурне бюро[13]. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 1606-м[2].
№ 6 — житловий будинок, власницею якого принаймні в 1913 році була Антоніна Вебер[14]. Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 1607/1-м[2].
№ 8, 8а, 10, 10а — комплекс колишніх прибуткових будинків, споруджений фірмою Івана Левинського у 1906—1908 роках у стилі віденської сецесії для Марії та Зиґмунта Бардахів. Ймовірним автором проєктів був Тадей Обмінський. Разом будинки утворюють курдонер[15]. В адресній книзі за 1913 рік власниками будинку № 8 вказані Ісаак Флек та Бернард Рапапорт[16]. На той час одним із мешканців будинку був підполковник у відставці Йосеф (Юзеф) Козовер, а також у будинку діяв спеціалізований художній заклад братів Ейзига та Ісака Флеків[17]. Від 2012 року в будинку № 10 працює школа англійської мови для дітей «Pingu's Club»[18]. Будинки внесені до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронними № 1607/2-м, № 1607/3-м, № 1607/4-м, № 1607/5-м відповідно[2].
№ 12, 14 — сецесійні житлові будинки, споруджені у 1907 році фірмою Івана Левинського, прикрашені керамічними виробами його фабрики. Замовниками виступали Владислав Брайтер та Юзеф Рогсек[6]. Будинки внесені до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронними № 1607/6-м, № 1607/7-м відповідно[2].
№ 16 — житловий будинок споруджений у 1906—1907 роках для Фердинанда Борковського за проєктом Августа Богохвальського[6].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.