Loading AI tools
лікар(-ка), що лікує хвороби тварин З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Ветерина́р (лікар ветеринарної медицини, ветеринарний фельдшер, ветеринарний технік) — фахівець у галузі ветеринарних наук; спеціаліст, що займається ветеринарією.
Термін «Ветеринар» був вперше використаний у пресі Томасом Брауном в 1646 році[1].
Лі́кар ветерина́рної медици́ни — лікар, що спеціалізується на роботі з тваринами. Фахівець, що постійно працює в закладі ветеринарної медицини чи ветеринарній аптеці, або фізична особа — підприємець, яка має кваліфікацію лікаря ветеринарної медицини та отримала ліцензію на здійснення певних видів діяльності в галузі ветеринарної медицини (у тому числі з ветеринарної практики, виробництва ветеринарних препаратів, роздрібної, гуртової торгівлі ветеринарними препаратами, проведення дезінфекційних, дезінсекційних та дератизаційних робіт).
Фе́льдшер ветерина́рної медици́ни або ветерина́рний фе́льдшер — кваліфікація молодшого спеціаліста з ветеринарною освітою. На роботі в організаціях і підприємствах, пов'язаних з утриманням, розведенням та виробничим використанням тварин, забоєм худоби, переробкою продукції і сировини тваринницького походження безпосередньо підкоряється зоотехніку та/або ветеринарному лікарю. Під керівництвом ветеринарного лікаря, зоотехніка надає лікувальну та профілактичну допомогу тваринам, проводить огляди тварин, організовує підготовку тварин до огляду та лікування, здійснює підготовку інструментів та матеріалів, що використовуються для лікування тварин, забезпечує утримання їх у належному стані; консультує з питань лікування, профілактики захворювань та санітарних норм утримання тварин; здійснює контроль за санітарним станом приміщень, кормів та устаткування, проведенням їх санітарної обробки, а також здійснює обслуговування тварин, що знаходяться на карантині, в ізоляторі, на стаціонарному лікуванні; виконує технічні обов'язки по штучному осіменінні сільськогосподарських тварин, або обов'язки оператора по штучному осіменінні сільськогосподарських тварин.
Запозичення з латинської мови; лат. veterinãrius «ветеринар; такий, що стосується робочої худоби, призначений для худоби»; за іншим припущенням (Никольський Ф. З. 1893 V 69), лат. veterinãrius є еклектичним утворенням з кельтських слів vee «худоба», «teeren» хворіти і arts «медик», отже — «лікар хворої худоби».[2]
В Україні підготовка лікарів, фельдшерів та техніків ветеринарної медицини провадиться лише стаціонарно[3].
Випускникам закладів ветеринарної освіти відповідно до Закону України «Про освіту»[4] присвоюється кваліфікація, яку залежно від рівня і обсягу державної освіти забезпечують[3]:
Ветеринарні фахівці з 2011/2012 навчального року готуються за такими напрямами[5]:
Шифр галузі | Найменування галузі знань | Напрям підготовки | Код напряму підготовки |
---|---|---|---|
1101 | Ветеринарія | ветеринарна медицина | 5.11010101 |
Шифр галузі | Найменування галузі знань | Напрям підготовки | Код напряму підготовки |
---|---|---|---|
1101 | Ветеринарія | ветеринарна медицина | 6.110101 |
Період навчання (роки, кредити ЄКТС):
Документ про освіту:
Шифр галузі | Найменування галузі знань | Освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста | Освітньо-кваліфікаційний рівень магістра | ||
---|---|---|---|---|---|
найменування спеціальності | код спеціальності | найменування спеціальності | код спеціальності | ||
Освіта | |||||
Ветеринарія | |||||
1101 | Ветеринарія | ветеринарна медицина (за видами) | 7.11010101 | ветеринарна медицина (за видами) | 8.11010101 |
ветеринарно-санітарна експертиза, якість та безпека продукції тваринництва | 7.11010102 | ветеринарно-санітарна експертиза, якість та безпека продукції тваринництва | 8.11010102 | ||
ветеринарна гігієна та санітарія | 7.11010203 | ветеринарна гігієна та санітарія | 8.11010203 | ||
ветеринарна фармація | 7.11010204 | ветеринарна фармація | 8.11010204 | ||
лабораторна діагностика хвороб тварин | 7.11010205 | лабораторна діагностика хвороб тварин | 8.11010205 | ||
ветеринарна біотехнологія | 7.11010206 | ветеринарна біотехнологія | 8.11010206 |
Згідно з шифрами наукових спеціальностей Вищої атестаційної комісії України (9 грудня 2010 Вищу атестаційну комісію України ліквідовано[9], поклавши її функції на Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України) шифр і галузь науки були такими: «16 Ветеринарні науки»; про шифр спеціальності і спеціальність див. статтю: Таблиця: Коди спеціальностей за ВАКом
Період навчання ≥3 роки для здобуття наукового ступеня «Кандидат наук».
Випускникам закладів ветеринарної освіти, яким присвоєна кваліфікація бакалавра ветеринарної медицини на основі захисту кваліфікаційної роботи, рішенням державної екзаменаційної комісії присуджується науковий ступінь бакалавра. Науковий ступінь магістра ветеринарних наук присуджується рішенням наукової ради закладу вищої освіти (факультету) особам, які мають кваліфікацію магістра або науковий ступінь бакалавра і захистили наукову кваліфікаційну роботу[10].
Наукові ступені кандидата і доктора ветеринарних наук присуджуються спеціалізованими вченими радами закладів вищої ветеринарної освіти або науково-дослідних ветеринарних інститутів[10].
Вчені звання старшого наукового співробітника, доцента, професора присвоюються вченими радами закладів вищої освіти, науково-дослідних інститутів і затверджуються у встановленому порядку[10].
Спеціалістам ветеринарної медицини, які мають почесне звання[11], науковий ступінь бакалавра, магістра, кандидата або доктора наук і які працюють за спеціальністю, може встановлюватись грошова надбавка до посадового окладу[10].
Шифр | Галузь науки, група спеціальностей, спеціальність | Галузь науки, за якою присуджується науковий ступінь |
---|---|---|
16 | ВЕТЕРИНАРНІ НАУКИ | |
16.00.01 | Діагностика і терапія тварин | ветеринарні |
16.00.02 | Патологія, онкологія і морфологія тварин | ветеринарні |
16.00.03 | Ветеринарна мікробіологія, епізоотологія, інфекційні хвороби та імунологія | ветеринарні |
16.00.04 | Ветеринарна фармакологія та токсикологія | ветеринарні |
16.00.05 | Ветеринарна хірургія | ветеринарні |
16.00.06 | Гігієна тварин та ветеринарна санітарія | ветеринарні, сільськогосподарські |
16.00.07 | Ветеринарне акушерство | ветеринарні |
16.00.09 | Ветеринарно-санітарна експертиза | ветеринарні |
16.00.10 | Ентомологія | ветеринарні, сільськогосподарські |
16.00.11 | Паразитологія | ветеринарні, медичні |
16.00.12 | Історія ветеринарії | ветеринарні |
Ветеринарна приватна практика є видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню[13]. Юридичним або фізичним особам ліцензія видається Головним управлінням державної ветеринарної медицини України, Кримським республіканським, обласними управліннями державної ветеринарної медицини.
Ветеринарною практикою дозволяється займатися особам, які мають віповідну вищу або середню спеціальну освіту. Фельдшер ветеринарної медицини (технік) може займатись підприємницькою ветеринарною діяльністю лише під контролем лікаря ветеринарної медицини.
У низці країн відзначаються професійне свято ветеринарів. Так в Україні День працівників ветеринарної медицини відмічають з 2002 року щорічно у другу неділю серпня.[14] В Росії День ветеринара встановлено Патріархом Московським і всієї Русі 2011 року. Відзначається 31 серпня, в день мучеників Флора і Лавра.[15]