Loading AI tools
гора в Альпах З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Великий Ванненгорн (нім. Gross Wannenhorn) — це гора висотою 3 906 м.н.м. в Бернських Альпах, розташована в кантоні Вале неподалік від селища Фіш.
Великий Ванненгорн Gross Wannenhorn | ||||
![]() | ||||
46°29′37″ пн. ш. 8°05′49″ сх. д. | ||||
Країна | Швейцарія | |||
---|---|---|---|---|
Регіон | Кантон Вале | |||
Система | Бернські Альпи | |||
Тип | гора | |||
Висота | 3 906 м.н.м. | |||
Висота відносна | 626 м[1] | |||
Ізоляція | 4,26 км | |||
Перше сходження | 06 серпня 1864 | |||
Маршрут | високогірний маршрут по північно-східному схилу та східному гребеню | |||
![]() | ||||
![]() |
З вершини відкривається чудовий краєвид[2] на альпійські чотиритисячники на північ, а на південь, через долину Рони — на Пеннінські Альпи (місцева назва — Валлійські Альпи).
Великий Ванненгорн розташований на хребті, утвореному групою гір під загальною назвою Валійські Фішергорни (нім. Walliser Fiescherhörner), та є найвищою горою цієї групи. Група з трьох сторін (крім півдня) оточена льодовиками, зокрема двома найбільшими льодовиками Альп: Алеч на захід та Фішер на схід. На північний захід лежить льодовикове поле Конкордіаплац. На північ від групи розташована гора Ґрюнгорн, відділена сідловиною Ґрюнгорнлюке (3 280 м.н.м.)
Валійські Фішерхорни не слід плутати з розташованими на північ від гори чотиритисячниками Заднім та Великим Фішергорном.
Сама гора має два піки — обривчастий північний та більш плаский південний. Східна сторона гори майже повністю покрита льодовиками; а західна є значно крутішою, і тому переважно вільна від льоду, крім декількох крижаних полів, а її стіни падають у льодовик Великий Алеч. На півдні від гори веде гребінь через Ванненгорнзаттель (3 669 м.н.м.) до дещо нижчого Малого Ванненгорну {3 707 м.н.м.). Прямим північним «сусідом» є гора Шонбюльгорн {3 854 м.н.м.).
Перше підкорення гори було здійснено 06 серпня 1864 Готлібом Штудером та Рудольфом Ліндтом з гідами Каспаром Блаттером та Петером Зульцером, які пройшли по східному схилу. Оскільки спускалися вони по західній стороні, одночасно це було і першим переходом через гору в напрямку схід-захід.
Маршрут по північно-західному гребеню вперше був пройдений в серпні 1922 р., по південно-східному гребеню — в 1907 році при підйомі та в 1919 році — при спуску.[2]
Сучасний стандартний маршрут (найлегший підйом) веде від гірського прихистку нім. Finsteraarhornhütte (3 048 м.н.м.) по північно-східному схилу та східному гребеню. До прихистку можна дістатися від селища Фіш (1 049 м.н.м.). Від прихистку проходять по льодовику Фішер та піднімаються по льодовиковому басейну, місцями дуже покритому розколинами, потім по фірнах до вершини. Взимку та на початку року цей маршрут є популярним серед лижних альпіністських турів. Важкість маршруту оцінюється як WS (незначно складний) за шкалою SAC[3].
Північно-західний гребінь від Шонбюльгорну є найважчою ділянкою маршруту повного переходу через Валійські Фішергорни в напрямку північ-південь і має важкість ZS+, а спуск по південно-східному гребеню має важкість ZS (шлях іду від південного Ваннергорнзаттеля через маленький льодовик Ванненгорн, а далі під скельними уламками на Алецькому льодовику.[2]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.