Loading AI tools
район у Київській області (Україна) З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Броварськи́й райо́н — колишній район України у Київській області. Примикає до Києва на північному сході. Межує з Бориспільським та Вишгородським районами Київської області. На північному сході — з Чернігівською областю. Районний центр — місто Бровари. Населення становить 240.7 тис. осіб (на 17 серпня 2020).[1] Район утворено 1923 року, 1930 року функції районного центру перейшли до Димерки, яка стала Великою Димеркою. 1937 року Бровари знову стали центром Броварського району. 17 липня 2020 року після прийняття Верховною Радою України Постанови "Про утворення та ліквідацію районів", до Броварського району доєдналися Баришівська селищна, Березанська міська та Згурівська селищна територіальні громади.[2] Загальна довжина доріг району — понад 1700 км.
Броварський район | |||||
---|---|---|---|---|---|
адміністративно-територіальна одиниця | |||||
| |||||
![]() | |||||
Район на карті Київська область | |||||
Основні дані | |||||
Країна: | ![]() | ||||
Область: | Київська область | ||||
Код КОАТУУ: | 3221200000 | ||||
Утворений: | 1923 | ||||
Населення: | ▲ 68 544 (на 1.1.2019) | ||||
Площа: | 1198 км² | ||||
Густота: | 57.2 осіб/км² | ||||
Тел. код: | +380-4594 | ||||
Поштові індекси: | 07410—07455 | ||||
Населені пункти та ради | |||||
Районний центр: | м. Бровари | ||||
Селищні ради: | 5 | ||||
Сільські ради: | 1 | ||||
Смт: | 3 | ||||
Села: | 42 | ||||
Районна влада | |||||
Голова ради: | Гришко Сергій Миколайович | ||||
Голова РДА: | Майбоженко Володимир Володимирович (виконувач обов'язків голови Броварської РДА з 30 березня 2021 року) | ||||
Вебсторінка: | Броварська РДА Броварська районна рада | ||||
Адреса: | 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 15 | ||||
Мапа | |||||
![]() | |||||
| |||||
|
Чернігівська область (Чернігівський район) |
Чернігівська область (Ніжинський район)(Прилуцький район) | |
, Вишгородський район |
![]() |
|
Київ | Бориспільський район |
Клімат помірно-континентальний, характеризується помірною посушливістю. Вітер переважно північно-західного напрямку. Кліматичні умови району сприяють розвитку сільського господарства, курортів та туризму.
Для Броварського району характерний для полісся ландшафт. Ґрунти переважно дерново-підзолисті, болотні та торфоболотні.
Середня швидкість вітру — 8-11 м/с.
Середня температура січня: −4,5 °C, червня: +22 °C.
Середня вологість повітря: влітку — 65 %, взимку — 78 %.
Річна кількість опадів становить бл. 620 мм.
Броварщина, історичні землі якої містяться в чарівному куточку України, між річками Десною, Дніпром і Трубіжем, здавна була заселена людьми. Край займає визначне географічне положення на Лівобережжі, навпроти Києва, що й визначало за всіх часів його мінливу долю.
Ще у середині першого тисячоліття нашої ери римські джерела називали історичні землі у трикутнику Київ-Чернігів-Переяслав початками Русі, всього східнослов'янського етносу. Понад тисячу років у непорушних пралісах Броварщини жило одне з найбільших давньослов'янських племен — cіверяни, яке з часом утворило Чернігівське, Переяславське і Новгород-Сіверське князівства.
Із Х ст. розпочалося посилення впливу київської княжої влади на сіверський люд Броварщини. За князя Володимира Великого по Десні, Остру, Трубежу будуються гради, де селяться «на прокорм» запрошені з інших країн «знатні мужі».
За подальшого часу (XI—XII ст.) відбувалося масове заселення краю монахами київських і переяславських монастирів. То була вже тотальна церковна колонізація язичницьких земель, бо сліди давніх поселень монахів трапляються майже в кожному броварському селі. Для хворих і немічних монахів броварська земля була землею обітованою, «Богом даною», Богданівкою билинного часу. І хоча не раз сюди заходили печеніги, половці, та на землях між Десною і Трубежем розросталися осідки мужніх броварів. Майже всі сучасні села постали із давньоруських поселень-градів — Княжичі, Бровари, Літки, Русанів, Світильня, Гоголів, Заворичі, Семиполки, Рожни, Рожівка, Літочки, Свиноїди, Требухів, Погреби, Калита, Богданівка, Димерка, Зазим'я, Рудня та ін.
Після нетривалого правління різних татарських васалів край перейшов у володіння князя Романа Брянського. А вже з 1362 р. київський князь Володимир Ольгердович передав землі між Десною, Остром і Трубежем під владу князя Юрія Половця. Князь збудував свою резиденцію-двір на пагорбах поблизу Рожнів і прибрав ім'я князя Половця-Рожиновського. До того часу належать і перші писемні згадки про Рожни, Світильне, Літки. Від 1393 р. ці землі отримав князь Дмитро Сокира — соратник литовського князя Вітовта.
У польських люстраціях 1616, 1620 та 1635 рр. зафіксовано всі назви сучасних населених пунктів. На початку XVII ст. розпочалося ополячення краю та водночас відновлювалися колишні монастирські володіння. У відповідь місцеві люди йшли боронити свої споконвічні права до повстанських загонів Косинського, Наливайка, Тараса Трясила, брали участь у козацьких походах гетьмана Петра Сагайдачного разом із місцевими провідниками Іваном Сулимою, Носачем, Аксаком, Рожиновським. Кульмінацією цих подій стало повстання 1638 р. під проводом Якова Остряниці.
Наступне десятиріччя було періодом відносного спокою. Розросталися тоді козацькі сотні поселень Бровари, Гоголів, Світильня, Заворичі, Калита, Семиполки.
Із початком Хмельниччини у Гоголеві, Броварах, Заворичах створювалися козацькі сотні, що в складі Київського полку брали участь у битві з литовським військом під Лоєвом. Після укладення Переяславської угоди броварські землі щедро роздавали російським воєводам і генералам: Трубецьким, Вольським, Девієрам, Кантакузеним, Лонухіпим, Херасковим.
Російські землевласники з часом втратили свої володіння, що перекуповували родинами української старшини Дараганів-Галаганів, Танських, Солонин. Центром регіону було сотенне містечко Гоголів Київського полку, що зросло на ярмарковій торгівлі. Містечками стали ярмаркові Бровари, Літки. Козацькі села мали власне урядування Розвивалися також монастирські вотчини.
У 1786 р. було запроваджено кріпацтво, і броварські землі перейшли до «казни» та до рук петербурзьких вельмож Хованських-Алфер'євих, Трепових. Панщина, відробітки казенних селян спричинилися до занепаду національного господарського життя.
Водночас серед нашого народу жила непокора колонізаторам, віра у волю і незалежність. Перша половина XIX ст. пов'язана з іменем Тараса Шевченка, який уособлював незгасну віру в прийдешню волю. Великий поет бував у багатьох броварських селах. Його поеми «Катерина», «Сотник», «Княжна» мають броварську основу.
Скасування кріпацтва 1861 р. зумовило бурхливий розвиток господарського життя. За наступного десятиріччя населення сіл зросло у кілька разів. Утверджувалися капіталістичні відносини, формувалися невеликі містечка — Гоголів, Бровари, Літки, Семиполки. Край належав до Остерського повіту Чернігівської губернії у складі Броварської, Гоголівської і Семиполківської волостей. Через наші землі пролягала залізниця (збудована 1867 р.) і Санкт-Петербурзьке шосе (1861).
В усі часи за різних обставин відбувалась еміграція населення з Броварщини до інших областей, країн, іноді в значних масштабах. У XVII ст. — до району Пирятина й Чугуєва, наприкінці XVIII ст. — на Дон, пізніше до Таврії, у середині XIX ст. — на Кубань, а згодом — у Заволжя, Сибір, на Далекий Схід.
За періоду Української гетьманської держави броварські землі адміністративно належали до Київського полку, після остаточного поневолення України Російською імперією — до Київського намісництва, у 1807 — 1917 рр. — до Остерського повіту Чернігівської губернії. За постановою уряду Української Народної Республіки 1918 р. із введенням нового адміністративного поділу задніпровські землі на 20 верств від Києва ввійшли до складу Київщини. На кілька років Бровари були включені до міської смуги Києва. Уже в УРСР, після створення району 1923 р., функції його центру перейшли до Димерки, яка стала Великою Димеркою. У 1937 р. Бровари знову стали центром Броварського району.
Становлення району збіглося з новою економічною політикою радянської влади. Відроджувалися господарства, зруйновані лихоліттям Першої світової та громадянської воєн. У селах району створювалися міцні господарства з власною переробкою продукції. Водночас із економічним піднесенням відроджувалось і духовне життя, відбувалася українізація освіти, культури. Великого розмаху набуло становлення семикласної системи навчання.
У 30-х роках розпочалася суцільна колективізація району, що тривала до 1934 р. У багатьох випадках вона набирала ознак примусової. Так звані перегини у політиці регулювання земельних відносин на селі призвели до страшного лиха для українців — голодомору 1933 р. І тоді, і пізніше, за років передвоєнних масових репресій, загинули сотні наших земляків. Неподалік Броварів, у Биківні, міститься найбільше в Україні поховання репресованих громадян, знищених енкаведистами.
Із початком Німецько-радянської війни у 1941 році Броварщина опинилась в епіцентрі подій. Із перших днів липня до 14 вересня 1941 р. у Броварах розміщувався штаб Південно-Західного фронту (командувач — генерал армії М. П. Кирпонос), штаб Українського прикордонного округу, інші військові управління. Німецькі війська окупували район 19 вересня 1941 р. Рівно через два роки — 19 вересня 1943 р. — почалось його визволення частинами 38-ї армії Степового фронту.
За офіційними даними, під час війни загинуло 7145 жителів району, кожен другий чоловік призовного віку. Тисячі жителів вивозили на примусові роботи до Німеччини, а під час відступу у вересні 1943 р. окупанти спалили 12 тис. селянських дворів.
За ратні подвиги дев'ятеро броварчан вшановано найвищим званням сталінського війська — Героя Радянського Союзу. :15 вересня 1991 року відбулася головна подія в історії Броварщини: член Народного Руху України Олег Рожок демонтував радянський прапор на даху райради, а на його місце закріпив ще не державний на той час синьо-жовтий прапор. Таким чином Броварський район першим на Київщині відмовився від імперської символіки й перейшов на національну. Так закінчилася епоха поневолення й прийшла епоха незалежності[3]
Адміністративно-територіально район поділяється на 3 селищні ради та 23 сільські ради, які об'єднують 45 населених пунктів і підпорядковані Броварській районній раді. Адміністративний центр — місто Бровари, яке є містом обласного значення та не входить до складу району[4].
Згідно Постанови "Про утворення та ліквідацію районів" прийнятої Верховною Радою України 17 липня 2020 року, Броварський район з адміністративним центром у місті Бровари складається з територій Баришівської селищної, Березанської міської, Броварської міської, Великодимерської селищної, Зазимської сільської, Згурівської селищної, Калинівської селищної, Калитянської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.[1][2]
Розподіл населення за віком та статтю (2001)[5]:
Стать | Всього | До 15 років | 15-24 | 25-44 | 45-64 | 65-85 | Понад 85 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Чоловіки | 36 086 | 6309 | 5904 | 10 848 | 9187 | 3663 | 175 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Жінки | 41 608 | 5884 | 5516 | 10 748 | 10 710 | 7948 | 802 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
|
Національний склад населення району за переписом 2001 року[6]:
У Броварському районі освітню діяльність здійснюють 24 школи, в них навчаються 8005 учнів.
У Броварському районі станом на 01.01.2008 року діють 4 навчально—виховні комплекси: в смт Велика Димерка «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів — ліцей — центр професійної підготовки», с. Зазим'я, с. Русанів і в с. Тарасівка.
У районі працює 16 дошкільних закладів, кількістю груп — 73, розраховані на 1774 місць. Відвідують дитячі заклади 1835 дітей.
Територією району проходить низка транспортних коридорів, серед них автошлях E95, E101М01 та E381.
25 травня 2014 року відбулися Президентські вибори України. У межах Броварського району були створені 52 виборчі дільниці. Явка на виборах складала — 64,21 % (проголосували 40 072 із 62 404 виборців). Найбільшу кількість голосів отримав Петро Порошенко — 64,80 % (25 968 виборців); Юлія Тимошенко — 13,74 % (5 507 виборців), Олег Ляшко — 9,98 % (4 001 виборців), Анатолій Гриценко — 4,03 % (1 616 виборців). Решта кандидатів набрали меншу кількість голосів. Кількість недійсних або зіпсованих бюлетенів — 0,74 %.[7]
Холодний Андрій Вікторович — директор Броварського НВК
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.